ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16660/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозовського О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дії щодо відмови у розгляді рапорту старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язання розглянути рапорт старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти вмотивоване рішення про звільнення його з військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2025 позивач звернувся рапортом з клопотанням про звільнення його з військової служби відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини. 
Листом військової частини НОМЕР_2 №08/20294-25-Вих від 14.11.2025 позивача було повідомлено, що за результатами розгляду рапорту старшого солдата, такий рапорт не може бути розглянуто та вирішено по суті у зв`язку з тим, що рапорт подано з порушенням норм Положення №1115/2009 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. 
Позивач вважає, що такі дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо відмови у розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби по суті, з мотивів нібито порушення порядку його подання, є протиправними, такими, що порушують вимоги законодавства, право ОСОБА_1 на належний розгляд рапорту та відповідно на звільнення з військової служби. Тому, з метою відновлення порушеного права звернувся до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 31.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
У відзиві на позов військова частина позовні вимоги заперечила та вказала на те, що позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІ. Вказаний рапорт позивача поданий не по команді, тобто не через безпосереднього керівника, а направлений на адресу вищого командування військової частини. 
Враховуючи зазначене, військова частина НОМЕР_2 дійшла висновку, що рапорт не відповідає вимогам щодо належного способу подання, встановленим відповідними актами та правилами військової служби. Рапорт, який подано військовослужбовцем безпосередньо на ім`я командира військової частини з порушенням встановленого службового підпорядкування, не може бути розглянутий, оскільки такий спосіб суперечить нормам Положення № 1115/2009 та Статуту внутрішньої служби ЗСУ.
Також, вказує на те, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 17.06.2025 № 681-ОС солдата старшого солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, як такого, що самовільно залишив місце проходження військової служби, з 01.04.2025. 
Відповідно до наявної інформації у військової частини НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 за даним фактом відкрито кримінальне провадження №62025170020009569 від 14.07.2025. Фактично позивач залишається у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , однак на момент звернення з позовом він не виконує покладених на нього обов`язків військової служби.
З урахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Інші заяви по суті справи не надходили.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) та 28.10.2025 звернувся рапортом з клопотанням про звільнення його з військової служби відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини. 
Підставою звернення з рапортом стало здійснення позивачем постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №198/25/255/В від 08.04.2025 має ІІ групу інвалідності. 
Факт здійснення догляду ОСОБА_1 за хворою матір`ю підтверджено актом обстеження сімейного стану №220 від 08.09.2025, згідно з яким позивач єдиний, хто фактично до прийняття на військову службу проживав разом із матір`ю та може здійснювати догляд, утримувати і надавати матеріальну допомогу. 
Листом військової частини НОМЕР_2 №08/20294-25-Вих від 14.11.2025 позивача було повідомлено, що за результатами розгляду рапорту старшого солдата, такий рапорт не може бути розглянуто та вирішено по суті у зв`язку з тим, що рапорт подано з порушенням норм Положення №1115/2009 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (а. с.12).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в період дії воєнного стану.
Закон №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою, четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Статтею 26 Закону №2232-ХІІ визначені підстави звільнення з військової служби.
Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Проходження військової служби у Державній прикордонній службі врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься, зокрема, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі – Положення №1115/2009). 
Положенням №1115/2009 визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці). 
Відповідно до пункту 88 Положення №1115/2009, військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Пунктом 89 Положення №1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється: 1) осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу: на посади в органах Держприкордонслужби - наказом начальника цього органу; на посади у структурних підрозділах регіонального управління та в разі переміщення військовослужбовця з одного органу Держприкордонслужби до іншого, якщо ці органи підпорядковані регіональному управлінню, - наказом начальника регіонального управління; в інших випадках - наказом Адміністрації Держприкордонслужби. 
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України затверджений Законом України №548-XIV від 24.03.1999. Він визначає права, обов`язки військовослужбовців, правила внутрішнього порядку та взаємовідносини у частинах. Статут діє з наступними змінами та доповненнями, внесеними пізніше. 
Відповідно статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника. 
Згідно пункту 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму прямому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Суд зазначає, що рапорт позивача поданий не по команді, тобто не через безпосереднього керівника, а направлений на адресу вищого командування військової частини. Водночас, у самому рапорті не міститься жодної аргументації такого способу подання рапорту, а також відсутні відомості про те, чому позивач не скористався встановленим порядком подання рапорту. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рапорт не відповідає вимогам щодо належного способу подання, встановленим відповідними актами та правилами військової служби.
Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.
Разом із тим, суд зазначає, що позивач, військовослужбовець ОСОБА_1 , не позбавлений права звернутися до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Керуючись статтями 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України- 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський