УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 295/572/26	Головуючий у 1-й інст. Панченко Г. В.	
Категорія 307	Доповідач Скітневська О.М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з участю: особи, щодо якої складено протоколи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисника Шахрая Володимира Володимировича, потерпілої ОСОБА_2 та її представника Могильницького Віктора Юрійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2026 року, якою закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2026 року закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу даних адміністративних правопорушень.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.01.2026 серії ГП №123952, 07.01.2026 о 13-30 год. ОСОБА_1  за адресою: АДРЕСА_1 вчиняв домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: викрикував нецензурну лексику, психологічний тиск, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.01.2026 серії ГП №123953, 07.01.2026 приблизно о 13-30 год., ОСОБА_1  за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняв домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: викрикував нецензурною лайкою, психологічний тиск, чим завдав їй психологічних страждань, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .. Подія відбувалась у присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , чим завдано шкоди психологічному здоров`ю. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду про закриття провадження у справі, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суддею місцевого суду не дотримані в достатньому обсязі вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а висновок суду про відсутність складу заявлених адміністративних правопорушень у діях ОСОБА_1 є передчасним. Вважає, що ОСОБА_1 під час неузгодженого прибуття до квартири потерпілої та виносячи без її відома та згоди спільне майно подружжя, своїми словесними образами та нецензурною лайкою у присутності сина наніс психологічної шкоди потерпілій та дитині. Акцентує увагу на тому, що після інциденту 28 квітня 2025 року (її чоловік ударив її рукою, внаслідок чого відбулася перфорація барабанної перетинки) вона звернулася до поліції, але відмовилася від написання заяви, оскільки сподівалася налагодити стосунки з чоловіком. Зазначає, що коли 07.01.2026 її чоловік прийшов до квартири, щоб винести інструменти, придбані спільно у шлюбі, та погрожуючи, що знову забере, що зможе, вона відчула сильні панічні атаки. Також він її образив нецензурною лайкою.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 дотримані в повному обсязі.
Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого
Положення частини 2 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон). 
Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).
Згідно з п.14 ст.1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство. Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цих правопорушень є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілим внаслідок дій саме цієї особи.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Самі по собі нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 07.01.2026 серії ГП №123952, 07.01.2026 о 13-30 год. ОСОБА_1  за адресою: АДРЕСА_1 вчиняв домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: викрикував нецензурну лексику, психологічний тиск, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.19).
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.01.2026 серії ГП №123953, 07.01.2026 приблизно о 13-30 год., ОСОБА_1  за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняв домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: викрикував нецензурною лайкою, психологічний тиск, чим завдав їй психологічних страждань, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .. Подія відбувалась у присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , чим завдано шкоди психологічному здоров`ю. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Судом першої інстанції було допитано ОСОБА_1 , який вину у вчиненні правопорушень, не визнав зазначив, що інкримінованих протоколами дій не вчиняв. Зазначив, що на даний час проживає окремо від дружини, а тому 07.01.2026, маючи намір прийти додому, попередив дружину, зателефонувавши їй о 12:09. Близько 12:50 він прибув до спільної квартири, вдома був син. Він став збирати свої особисті речі. О 13:30 дружина прибула в квартиру і одразу заявила, що він не має права забирати речі і викликала поліцію. Нецензурної лексики та психологічного тиску на дружину не здійснював.
Окрім допиту ОСОБА_1 та дослідження протоколів про адміністративне правопорушення від 07.01.2026, судом першої інстанції також було досліджено долучені письмові матеріали.
Так, судом першої інстанції було досліджено письмові пояснення ОСОБА_2 від 07.01.2026, в яких вона зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 , який на даний час проживає окремо, прибув до квартири де вона проживає разом з дитиною, і після її повернення наполягав на тому, щоб вона обговорила з ним питання поділу спільного майна, на що вона відмовила, оскільки ще ці питання не обговорила з адвокатом, однак він наполягав, що вона розцінила як психологічний тиск. Також зазначила, що він забрав деякі речі (інструменти), які були придбані за спільні кошти, щоб винести їх з квартири, однак вона не дозволяла це зробити. Після того, як вона зателефонувала до поліції, він доклав до інструментів кросівки та піджак, що на її думку, все виглядало так нібито він прийшов за особистими речами.
Судом першої інстанції вислухано потерпілу ОСОБА_2 , яка пояснила, що не живе разом зі своїм чоловіком у зв`язку із його зрадами та психологічним тиском. 07.01.2026, отримала телефонний дзвінок від чоловіка, який збирався додому забрати «свої» речі.
Потерпілий неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 07.01.2026 додому прийшов батько, потім прийшла мама і викликала поліцію у зв`язку з тим, що батько без неї забирає речі, при цьому з боку батька образ, нецензурної лексики чи психологічного тиску не було.
Також, судом переглянуто відеозапис, який не містить зафіксованих фактів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у виді нецензурної лексики, психологічного тиску, вчинених відносно ОСОБА_2 чи неповнолітнього ОСОБА_3 . 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2  пояснила, що на грунті зради чоловіка у них склалися неприязні сімейні відносини, виникають конфлікти. Дії ОСОБА_1 вона сприймає як психологічне насильство над нею.
З огляду на наведені пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що колишнє подружжя перебуває в стані конфлікту, що триває, пов`язаного із спільним користування майном, його розпорядженням, поділом.
Разом з тим, обставини, описані у протоколах, та встановлені з матеріалів справи, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП.
При цьому, можлива нецензурна лайка та образи в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Доводи апеляційної скарги потерпілої щодо інциденту 28 квітня 2025 року, коли чоловік вдарив її рукою, внаслідок чого відбулася перфорація барабанної перетинки, не можуть бути підтвердженням вчинення домашнього насильства 7 січня 2026 року, оскільки суд не може вийти за межі обвинувачення, зазначеного у протоколах про адміністративні правопорушення, враховуючи також те, що після інциденту ОСОБА_2 не звернулася із заявою до поліції, що б дозволило встановити дійсні обставини справи на місці їх вчинення за участю обох учасників.
Щодо доводів скарги відносно того, що ОСОБА_1 під час неузгодженого прибуття до квартири потерпілої, виніс без її відома та згоди спільне майно подружжя, то останні спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 , що останній прибув до квартири, щоб забрати свої особисті речі: одяг взуття, викрутки, ключі для ремонту авто, вказане також підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи не достатньо доказів об`єктивного характеру, які б підтверджували в діях ОСОБА_1 наявності домашнього насильства. Суд враховує також і те, що неповнолітній ОСОБА_3 під час надання пояснень в суді спростував вчинення його батьком будь-якого насильства щодо нього чи ОСОБА_2 .
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваної постанови. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2026 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя	О. Скітневська