Справа № 346/4884/25
Провадження № 2/346/380/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

06 квітня 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі головуючого-судді Яремин М.П.
з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління соціальної політики Коломийської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -
В С Т А Н О В И В:
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сім`я відповідача, в якій виховувалось 5 дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали в Коломийській територіальній громаді в орендованому житлі за різними адресами, оскільки власного житла не мали; житло за місцем їхньої реєстрації не придатне для проживання. Батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідач не працювала, мала статус багатодітної та одинокої матері, отримувала соціальну допомогу на дітей, яку використовувала не раціонально. Останнє орендоване відповідачем житло знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 . Комісія працівників служби у справах дітей та фахівців соціальної роботи неодноразово проводила обстеження умов проживання даної сім`ї і встановлювала вкрай незадовільні побутові умови: в будинку антисанітарія, немає належного місця для сну дітей та харчування. Через наявність боргів сім`ю виселили із житла та з січня 2024 року матір разом із дітьми мандрувала різними квартирами своїх знайомих. 
27.03.2024 року за клопотанням служби у справах дітей, вказаних дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, влаштовано в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, у зв`язку з тим, що їхня матір не має постійного місця проживання, веде кочовий спосіб життя та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. За вісім місяців їхнього перебування у центрі матір жодного разу не провідала дітей, в телефонному режимі обіцяла їм, що винайме житло та скоро їх забере. З 23.10.2023 року по 23.10.2024 року сім`я відповідача перебувала під соціальним супроводом відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Єдиного џентру надання реабілітаційних та соціальних послуг м. Коломия, під час здійснення якого відповідач на співпрацю з соціальними працівниками не йшла, від запропонованої роботи відмовлялася, постійного місця проживання не мала, через наявність заборгованості у банках в неї заблоковані рахунки. 
Відомо, що відповідач тимчасово проживає в с. Микитинці Косівського району Івано-Франківської області у співмешканця, який раніше судимий та позбавлений батьківських прав по відношенню до своїх дітей, ведуть антисоціальний спосіб життя. Згідно зі звітом Єдиного центру надання послуг міста Коломиї від 23.10.2024 року щодо результату здійснення соціального супроводу сім`ї ОСОБА_5 встановлено, що матір не здатна долати складні життєві обставини та забезпечувати потреби дітей належним чином. 
03.12.2024 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради прийнято рішення про тимчасове влаштування 5-х дітей в сім`ю патронатного вихователя в м. Коломиї, в якій вони ( діти) проживають по даний час, при цьому ОСОБА_6 18.01.2025 року набула повноліття. За згодою патронатного вихователя остання продовжує проживати разом зі своїми молодшими братами і сестрою. З часу перебування дітей у сім`ї патронатного вихователя матір двічі зустрічалася з дітьми; ініціатором цих зустрічей були самі діти та патронатний вихователь, Як відомо зі слів дітей, матір надалі дає марні обіцянки, що винайме житло і їх забере, однак, для цього нічого не робить. Питання про позбавлення батьківських прав відповідача розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18.08.2025 року, на яке вона не з`явилась.
Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо її дітей та стягувати аліменти на їхнє утримання в розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася. 06.04.2026 року ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує ( а.с.92 ).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. 03.11.2025 року, а також 17.02.2026 року вона подала до суду письмові заяви, в яких просила розгляд справи відкласти у зв`язку із проведенням операції, (при цьому станом на дату розгляду справи підтверджуючих документів не надала) та через сімейні обставини. Інших причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов ( а.с. 60, 80 ).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).
За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступного.
Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. 
Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_4 , що стверджується даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 0003358179 від 09.11.2021 року та свідоцтв про народження серій НОМЕР_1 , виданого повторно 16.12.2016 року, НОМЕР_2 , виданого 06.07.2017 року, та НОМЕР_3 , виданого 21.01.2020 року, про що складено відповідні актові записи № 394, №586, № 299 та №47, їх матір`ю вказана ОСОБА_5 ( а.с. 9-11, 16 ).
Відомості про батька вказаних дітей внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчать дані копій витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00033586316, № 00033586636, № 00033585976 та №00033587179 від 09.11.2021 року (а.с. 13-16).
Згідно з даними копії листа Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг міста Коломиї Управління соціальної політики Коломийської міської ради №22/01-12 від 17.01.2024 року з 24.10.2023 року під соціальним супроводом відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг міста Коломиї перебуває сім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка опинилася в складних життєвих обставинах і має на вихованні п`ятеро дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_5 має статус багатодітної та одинокої матері, на всіх дітей отримує відповідні державні виплати, які використовує не раціонально. Сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації в орендованому житлі та має заборгованість за комунальними послугами. Умови проживання сім`ї неналежні, в помешканні повна антисанітарія, холодно, присутній неприємний запах, речі розкидані, у дітей відсутні постільна білизна, окреме місце для сну, відпочинку та виконання домашніх завдань. Діти мають неохайний, занедбаний вигляд, регулярно пропускають заняття в навчальному закладі без поважних причин. Неодноразово фахівцями відділення проводилися бесіди та настанови щодо належного догляду за дітьми та створення нормальних умов проживання для них. Матір дітей не реагує на зауваження фахівців та не прислухається до них. Також фахівцями відділення регулярно надається комплекс соціальних послуг з метою подолання складних життєвих обставин, не одноразово - натуральна допомога у вигляді: одягу, взуття, продуктів харчування, іграшок ( а.с. 18).
Відповідно до копії листа вказаного Центру №104/01-12 від 14.03.2024 року з 24.10.2023 року під соціальним супроводом перебуває сім`я ОСОБА_5 , яка опинилася у складних життєвих обставинах, після початку якого сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 , в орендованому житлі. У зв`язку з несплатою орендної плати та комунальних послуг власники житла виселили сім`ю. Зі слів ОСОБА_5 її щомісячний дохід становить 23 000 грн. та вона та її п`ятеро дітей залишилися без даху над головою. Діти систематично не відвідують навчальні та дошкільні навчальні заклади, мають занедбаний вигляд, одяг не відповідає сезону. Під час візитів в сім`ю фахівцями відділення систематично проводилися бесіди з матір`ю щодо ведення побуту, формування у неї навичок належного догляду за дітьми та відповідального ставлення до її батьківських обов`язків. ОСОБА_5 на співпрацю з працівниками відділення не погоджується та не повідомляє про своє місце перебування ( а.с. 19 ).
Відповідно до копії звіту за результатами соціального супроводу сім`ї/особи ОСОБА_5 від 23.10.2024 року, жоден пункт плану соціального супроводу не виконано, дітей вилучено 27.03.2024 року; сім`я не може планувати свій бюджет, через наявність боргів заблоковані рахунки; від запропонованої роботи ОСОБА_5 відмовилась та не працевлаштована; житло відсутнє, матір на співпрацю не йде, забезпечувати потреби дітей вона не здатна ( а.с. 20-21 ).
Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №289 від 03.12.2024 року влаштовано терміном на три місяці, з 13.12.2024 року, 5-ох дітей, які опинились у складних життєвих обставинах - ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_10 та помічника патронатного вихователя ОСОБА_11 , які проживають в АДРЕСА_2 ( а.с. 22 ).
Наказами Управління соціальної політики Коломийської міської ради №66а/2 від 01.04.2025 року та №26 о/п від 23.06.2025 року продовжено на три місяці термін перебування 4-ох дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_10 та помічника патронатного вихователя ОСОБА_11 ( а.с. 23, 24 ).
В матеріалах даної справи міститься наказ Управління соціальної політики Коломийської міської ради від 20.08.2025 року №87 о/п, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 по відношенню до неповнолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 6). У висновку вказано, що матір дітей не працювала, мала статус багатодітної та одинокої матері, отримувала соціальну допомогу на дітей, яку використовувала не раціонально. Останнє орендоване відповідачем житло знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 . Комісія працівників служби у справах дітей та фахівців соціальної роботи неодноразово проводила обстеження умов проживання даної сім`ї і встановлювала вкрай незадовільні побутові умови; в будинку антисанітарія, брудно, немає належного місця для сну дітей та харчування. 27.03.2024 року за клопотанням служби у справах дітей, дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, влаштовано в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, у зв`язку з тим, що їхня матір не має постійного місця проживання, веде кочовий спосіб життя та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З 23.10.2023 року по 23.10.2024 року сім`я ОСОБА_5 перебувала під соціальним супроводом відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг м. Коломия. Під час здійснення вказаного супроводу ОСОБА_5 на співпрацю з соціальними працівниками не йшла, від запропонованої роботи відмовлялася, постійного місця проживання не мала, через заборгованість у банках в неї заблоковані рахунки. 16.12.2024 року дітей влаштовано в сім`ю патронатного вихователя. Згідно зі звітом Єдиного центру надання послуг міста Коломиї від 23.10.2024 року щодо результату здійснення соціального супроводу сім`ї ОСОБА_5 встановлено, що матір не здатна долати складні життєві обставини та забезпечувати потреби дітей належним чином. На засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 не з`явилась, пояснення не надала (а.с. 7-8 ).
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статей 151, 154, 155 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. 
На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач впродовж тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей, не забезпечує належні умови для їх проживання та розвитку, не цікавиться їхнім духовним та фізичним розвитком, не приймає участі у їхньому вихованні та утриманні, не піклується про розвиток дітей, їхнє навчання, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми, що є необхідним для їхнього нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їхньої особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; діти тривалий час перебували в Міжрегіональному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області та в сім`ї патронатного вихователя.
При цьому, суд бере до уваги, що вказані обставини існують тривалий час, за який у відповідача була можливість змінити своє ставлення до виховання дітей, однак, вона цього не зробила, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні дітей відповідач, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надала.
Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України.
Позбавлення відповідача батьківських прав, на переконання суду, спрямоване на забезпечення життя неповнолітніх дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
У цій справі наявні виняткові обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").
Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури.
Позбавлення відповідача батьківських прав відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 164 СК України.
Таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітніх дітей, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак, таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дітей, матір яких не виявляє про них піклування. Поведінка матері відносно своїх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей.
При цьому слід зауважити, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.
Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Таким чином, враховуючи вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на їхнє харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, а також те, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дітей, суд вважає за можливе визначити аліменти у розмірі по 1 800 грн. на кожну дитину щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці. 
Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач як за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
На підставі наведеного, та ст.ст. 164-166, 180-182, 184, 191 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
позов задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 394 від 02.07.2009 року), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 586 від 16.11.2011 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис № 299 від 06.07.2017 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис № 47 від 21.01.2020 року), уродженців м. Коломия Івано-Франківської області. 
Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , аліменти на користь її неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
В решті позовних вимог відмовити. 
Вказана сума підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнення аліментів розпочати з 23 вересня 2025 року і проводити до досягнення вказаними дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , судовий збір в сумі 2 422 гривні 40 копійок на користь держави на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.
Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: Управління соціальної політики Коломийської міської ради як орган опіки та піклування, м. Коломия, вул. Вячеслава Чорновола, 55, Івано-Франківської області, 78203, код ЄДРПОУ 03193399.
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .
Повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року.

Суддя: 	Яремин М. П.