ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	Львів	Справа №380/105/24 пров. №А/857/11632/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Чаплик І.Д. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» (далі -Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці (далі митний орган, відповідач), в якому просило:
визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/100638/1 від 13.10.2023;
визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002682 від 13.10.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при митному оформленні товарів, які ввозились на митну територію України, ним було визначено їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). Цей показник заявлено у митній декларації. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було надано митному органу документи, що відповідають переліку, визначеному у частині 2 статті 53 Митного кодексу України. Вказані документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ 32299065), основний вид господарської діяльності згідно з КВЕД: 10.83 Виробництво чаю та кави.
Під час здійснення господарської діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» (Покупець) укладено з компанією «UCC POLSKA Sp.z.o.o.», Республіка Польща (Продавець), контракт №14/11 від 14.11.2022, згідно з яким Продавець продасть, а Покупець купить товари, кількість, асортимент, валюта, ціна та якість яких визначається в інвойсах, попередньо узгоджених між сторонами, які є невід`ємною частиною цього Контракту, у строки та на умовах ІНКОТЕРМС (редакція 2010 року). Вантажоодержувач вказується в комерційному інвойсі на кожну партію окремо.
Пунктом 4 вказаного Контракту передбачено наступні умови постачання: CIF Таллінн (Естонія) згідно з ІНКОТЕРМС редакції 2010 року; FCA Таллінн (Естонія) згідно з ІНКОТЕРМС редакції 2010 року. Доставка товару з Таллінна (Естонія) в Україну є обов`язком Покупця.
Пунктом 8 вказаного Контракту передбачено що оплата за товар здійснюється шляхом 100% передоплати протягом п`яти робочих днів після виставлення проформи-інвойсу.
Додатковою угодою №2 від 15.08.2023 до Контракту №14/11 від 14.11.2022 змінено умови оплати за товар, викладені у пункті 8.1. вказаного Контракту та викладено в наступній редакції: «Оплата товару повинна бути здійснена протягом 90 днів після отримання Покупцем вантажу на своєму складі».
На виконання вимог контракту №14/11 від 14.11.2022 позивач придбав у продавця товар (кава розчинна сублімована) згідно рахунку-фактури (Інвойсу) №230927-COM. Умови постачання: CIF Гданськ.
З метою митного оформлення вказаного товару 11.10.2023 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №23UA209230108326U8, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, зокрема, кава розчинна сублімована в первинній упаковці масою нетто 16 кг.
Одночасно, Декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №23UA209230108326U8 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний контракт № 14/11 від 14.11.2022, додаткову угоду до контракту № 2 від 15.08.2023, рахунок-проформу № 230925-РРО від 25.09.2023, інвойс № 230927-СОМ від 27.09.2023, сертифікат перевірки сільськогосподарського товару № РLС/2023-24/С 0343 від 03.08.2023, сертифікат аналізу № РСL/2023-24/С 0343 від 03.08.2023, сертифікат здоров`я .№VDP/CTS/FDC/015/2023-24 від 24.07.2023, звіт по тестуванню № РСР/2023-24/С 0343 від 03.08.2023, страховий поліс № 4424971000931 від 29/07/2023, контракт № UКК 2906/23 від 29.06.2023, висновок № СИО-е 000184 від 13.10.2023, міжнародну товарно-транспортну накладну від 05.10.2023, рахунок за транспортні послуги №б/н від 01.10.2023, платіжний документ від 26.09.2023, довідку щодо вартості перевезення від 02.10.2023.
За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення декларанту наступного змісту: «Відповідно до частин 3-4 ст. 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості, а саме: рахунок-фактура інвойс або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний із договором (угодами, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про оплату комісійних (посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та кількісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару». 
У свою чергу Декларант просив визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів, а також на вимогу надав витребувані документи: висновок ТПП та експертний висновок. Декларант зазначив, що документи відповідно до ст. 53 МКУ надані в повному обсязі. Інші документи не надаватимуться. Просив провести митне оформлення ЕВМД №23UA209230108326U8 від 11.10.2023 на підставі наданих документів.
Однак, 13.10.2023 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100638/1, в графі 33 якого було вказано: «Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52,53,54,55,58,335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:-подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.
За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: частиною 2 статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі встановлено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до ч. 1 пункту 2 Приміток до статті VII ГАТТ, сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни; 
- відповідно до відомостей, внесених до єдиного державного реєстру, ОСОБА_1 є директором фірми – продавця UCC POLSKA SP.Z.O.O являється і засновником Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави». Таким чином, відповідно до вимог ст. 15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, покупець і продавець є пов`язаними особами. У зв`язку з цим Львівська митниця Держмитслужби має обґрунтовані підстави вважати, що така взаємозалежність вплинула на ціну оцінюваних товарів. У зв`язку з цим митний орган має підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на ціну оцінюваних товарів. Львівська митниця Держмитслужби має інформацію, що продаж подібних товарів між непов`язаними суб`єктами здійснюється за вищою митною вартістю. У зв`язку з цим митний орган має підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на ціну оцінюваних товарів.
- у рахунку проформі від 25.09.2023 № 230925-PRO та інвойсі 25.09.2023 № 230927- СОМ - зазначено 100% - передоплата на суму-140 392,00 дол. США. декларантом надано SWIFT №б/н від 26.09.2023 – зазначена сума -120 000 дол. США. В даному свіфті міститься посилання на рахунок проформу. Проте, дану суму неможливо прив`язати до даної поставки;
- відповідно до вимог ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр.16 CMR-зазначається ім`я, адреса перевізника - відсутні будь-які дані; У CMR № b/n від 05.10.2023 в гр.,3- адрес та місце розвантаження – зазначено Київ. У рахунку на перевезення від 01.10.2023 № MEUCC04/0728 та довідці на транспорт від 02.10.2023 №б/н - зазначений маршрут-Гданськ-Ягодин-Дніпро сума в довідці не містить рівномірного розподілу по іноземній території та по території України. Отже, заявлена у довідці на перевезення вартість фрахту викликає обґрунтовані сумніви щодо його величини. Неможливо перевірити правильність застосування числових значень митної вартості. Отже, відомості щодо складових митної вартості (транспортування) містять розбіжності, не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу;
- гр. 23 CMR - зазначено перевізника LLC Most-Trans, проте рахунок виставлений на Union Trade Service. Проте, жодних документів, які б урегульовували зовнішньоекономічні відносини між суб`єктами не надано.
- відповідно до договору від 29.06.2023 №UKK 2906/23 - вартість перевезення встановлюється в заявках або додатках, жодного документа не надано. Отже, заявлена у рахунку на перевезення вартість фрахту викликає обґрунтовані сумніви щодо його величини, тим більше, що документально витрати на перевезення декларантом не підтверджені;
- згідно пункту 11 зовнішньоекономічного контракту від 14.11.2022 № 14/11 вказано, що будь-які зміни та доповнення до цього контракту здійснюються на підставі окремих договорів, підписаних представниками сторін; 
- у вищезазначеному контракті в п. 6.1 - продавець зобов`язується поставити товар відповідно до заявок покупця після отримання 100% - передоплати; 
- у вищезазначеному контракті в п.8.1 - 100% передоплата здійснюється протягом п`яти днів після виставлення проформи інвойсу;
- у вищезазначеному контракті в п.4.1-зазначено умови поставки – CIF-Таллінн та FCA- Таллінн. У МД зазначено умови поставки - CIF- GDANSK. Жодних доповнень щодо змін умов поставок не подано;
-у страховому полісі від 29.07.2023 № 4424971000931 міститься сума, яку неможливо прив`язати до даної поставки.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до частин 3-4 ст. 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів.
На вимогу надано висновок ТПП та документи, які дублюють гр.44 МД, експертний висновок, зауважено, що під час здійснення оцінки містяться посилання лише на сайти аlibaba.com, coffeppromotion.pl та Odessa.prom.ua, відсутність інформації стосовно конкретних значень цінових даних щодо вартості товару не дає можливості впевнитись у достовірності вихідних даних та перевірити числові значення складових митної вартості товарів.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA902040/2023/401613 від 28.02.2023, де вартість становить 8,75 дол. США за кг.
Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002682. Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товару від 13.10.2023 №UA209000/2023/100638/1. На виконання вимог Рішення про коригування декларантом було подано нову митну декларацію, якій присвоєно номер №23UA209230109525U7, та 14.10.2023 вона була оформлена Львівською митницею у митному відношенні. 
Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач мав об`єктивні сумніви щодо достовірності наданої декларантом інформації, оскільки документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, а також встановлено невідповідність умов поставки товару, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості, а позивач такі розбіжності не усунув та не підтвердив задекларовану ним митну вартість.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові 11.02.2021 по справі № 826/8228/16.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») МК України видно, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09.07.2020 по справі №804/5445/17, від 31.03.2020 по справі №809/1858/16.
З матеріалів справи встановлено, що при митному оформленні товару позивач надав наявні у нього документи, що визначені ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: зовнішньоекономічний контракт № 14/11 від 14.11.2022, додаткову угоду до контракту № 2 від 15.08.2023, рахунок-проформу № 230925-РРО від 25.09.2023, інвойс № 230927-СОМ від 27.09.2023, сертифікат перевірки сільськогосподарського товару № РLС/2023-24/С 0343 від 03.08.2023, сертифікат аналізу № РСL/2023-24/С 0343 від 03.08.2023, сертифікат здоров`я .№VDP/CTS/FDC/015/2023-24 від 24.07.2023, звіт по тестуванню № РСР/2023-24/С 0343 від 03.08.2023, страховий поліс № 4424971000931 від 29/07/2023, контракт № UКК 2906/23 від 29.06.2023, висновок № СИО-е 000184 від 13.10.2023, міжнародну товарно-транспортну накладну від 05.10.2023, рахунок за транспортні послуги №б/н від 01.10.2023, платіжний документ від 26.09.2023, довідку щодо вартості перевезення від 02.10.2023.
Разом з тим, за змістом оскаржуваного рішення вказано, що ОСОБА_1 є директором фірми – продавця UCC POLSKA SP.Z.O.O, водночас є і засновником ТОВ «Виробниче підприємство «Українська компанія кави». Таким чином, відповідно до вимог ст.15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, покупець і продавець є пов`язаними особами. У зв`язку з цим Львівська митниця Держмитслужби має обґрунтовані підстави вважати, що така взаємозалежність вплинула на ціну оцінюваних товарів. У зв`язку з цим митний орган має підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на ціну оцінюваних товарів. Львівська митниця Держмитслужби має інформацію, що продаж подібних товарів між непов`язаними суб`єктами здійснюється за вищою митною вартістю.
Як встановлено судом, у графі 9(а) форми ДМВ від 27.09.2023 декларантом вказано, що продавець та покупець не є пов`язаними особами у розумінні статті 15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ.
Водночас за змістом позовних вимог позивач не заперечує, що продавець та покупець є пов`язаними особами, однак, покликається на те, що така пов`язаність не вплинула на об`єктивність митної вартості, в підтвердження чого подано висновок Одеської регіональної торгово-промислової палати №СИО-е 000184 від 13.10.2023, згідно з яким ціна товару, що імпортується з Індії (кава розчинна сублімована) за наданими документами при умові постачання CIF Гданськ становить 8,05 доларів США.
Відтак, виходячи зі змісту оскаржуваного рішення митного органу, предметом судового контролю у даній справі, окрім загальних питань підтвердженості визначеної декларантом митної вартості імпортованих товарів як такої, входить й з`ясування обставин щодо того, чи є контрагенти пов`язаними особами у значенні пункту 4 статті 15 Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, дотримання позивачем як пов`язаною особою вимог ст.58 МК України щодо подання підтверджуючих заявлену митну вартість документів, а також чи вплинула така пов`язаність на заявлену митну вартість.
Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 13.01.2023 у справі №813/713/18.
Відповідно до частин 16-17 ст.58 МК України для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один із критеріїв, визначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
У статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року вказано, що для цілей цієї Угоди особи вважаються пов`язаними між собою, тільки якщо: a) вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; b) вони юридично визнані партнерами по бізнесу; c) вони є роботодавцем і працівником; d) будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; e) один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; f) обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; g) разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; h) вони є членами однієї й тієї самої сім`ї.
У тлумачних примітках до підпункту «е» пункту 4 статті 15 Угоди про застосування статті VII визначено, що одна особа вважатиметься такою, що контролює іншу, якщо перша юридично або практично може застосовувати обмеження до останньої або керувати нею.
Як встановлено судом із витягу з Єдиного державного юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань ems.ms.gov.pl, серед засновників ТОВ «ВП «УКК» наявний ОСОБА_1 із часткою внеску до статутного фонду 46,50%, тип бенефіціарного володіння: Прямий вирішальний вплив. Водночас, ОСОБА_1 є директором UCC Polska SP.Z.O.O.
Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом та ч.ч. 1,2 ст. 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників; у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.
Отже, директор фірми продавця входить до складу загальних зборів учасників ТОВ «ВП «УКК», який призначає, контролює та звільняє директора ТОВ «ВП «УКК», тобто є його роботодавцем.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, покупець і продавець за контрактом від 14.11.2022 № 14/11 є пов`язаними особами.
Водночас за змістом положень частини 18 статті 58 МК України, при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.
Таким чином, заявляючи митну вартість товару, що був придбаний у пов`язаної особи, за основним методом - за ціною договору (контракту), декларант мав би з власної ініціативи надати митному органу докази того, що така вартість є близькою до вартості операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами з непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів чи ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статей 62, 63 МК України.
Отже, саме позивач (декларант) на стадії декларування товару (подання декларації та інших документів) зобов`язаний довести та надати докази (відповідні документи) того, що має право декларувати товари, придбані у пов`язаної особи за основним методом - за ціною договору (контракту), і лише у разі надання таких документів, контролюючий орган, у разі наявності у нього сумнівів щодо впливу взаємозв`язку на ціну товарів, має надати декларанту свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце та витребувати додаткові документи, що передбачені частиною четвертою статті 53 МК України.
Такі висновки щодо правозастосування норм статті 58 МК України зроблено Верховним Судом у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 20 жовтня 2021 року у справі №460/637/19, від 13.01.2023 у справі №813/713/18 та від 26 квітня 2023 року у справі №813/1024/18.
Разом з цим, позивачем не було надано доказів, передбачених частиною 18 статті 58 МК України на підтвердження того, що така вартість є близькою до вартості операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами з непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів чи ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статей 62, 63 МК України.
Відтак декларантом не було доведено право декларувати товари придбані у пов`язаної особи за основним методом.
Також під час розгляду справи встановлено, що ідентичний товар (вагою 17440) виробництва компанії INDUS COFFEE PVT LTD (Індія) продано експортером (INDUS COFFEE PVT LTD) для компаній, що є резидентами України, за вищою вартістю. Зокрема, за змістом МД № 23UA902040401613U0 (гр. 42) ціна товару становить 149 984.00 дол. США. Відповідно до МД № 23UA209230108326U8 (гр. 42) ціна імпортованого товару для ТОВ «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» - 140 392,00 дол. США. З позиції митного органу, ціна товару, що поставлявся для позивача, мала би становити більше числове значення, адже продавцем виступала компанія UCC POLSKA SP.Z.O.O. (Люблін), а не компанія-виробник, а тому мали місце посередницькі відносини. Проте, із документів, наданих до митного оформлення, які задекларовані, як такі, що підтверджують ціну товару, вбачається, що посередницько-збутова націнка (логістичні та інші витрати обігу та прибуток посередницької компанії UCC POLSKA SP.Z.O.O.) відсутня, ціна товару від виробника для української компанії є більшою на 9 592,00 дол. США. Тому встановити наявність економічно виправданого прибутку компанії UCC POLSKA SP.Z.O.O. не видається можливим.
Згідно з пунктом 2а статті 1 вказаної Угоди під час визначення того, чи є контрактна вартість прийнятною для цілей пункту 1, те, що покупець і продавець пов`язані між собою в рамках змісту статті 15, само по собі не є підставою вважати контрактну вартість неприйнятною. У такому разі повинні бути вивчені обставини навколо продажу й контрактну вартість повинно бути прийнято за умови, що ці відносини не вплинули на ціну. Якщо з урахуванням інформації, наданої імпортером або отриманої іншим чином, митна адміністрація має підстави вважати, що відносини вплинули на ціну, вона повинна повідомити свої аргументи імпортеру, а імпортеру повинно бути надано обґрунтована можливість для відповіді. Якщо імпортер того вимагає, це повідомлення аргументів повинно бути надано в письмовому вигляді.
Відповідно до вимог частин 12 – 16 статті 58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Частиною 2 статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі встановлено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Відповідно до ч. 1 пункту 2 Приміток до статті VII ГАТТ, сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Відповідно до частин 2-4 статті 53 Митного кодексу України позивачу надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.
Водночас докази того, що заявлена митна вартість є близькою до вартості операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами з непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів чи ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статей 62, 63 МК України не були також подані позивачем на вимогу митного органу при заявленні останнім вимоги про надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості.
Відтак, при декларуванні товару позивачем не було надано митному органу документального підтвердження наявності або відсутності впливу взаємозв`язку сторін зовнішньоекономічного контракту на ціну спірного товару, ціна товару занижена, що свідчить про надання спеціальних цін позивачу, це суперечить статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Подання позивачем при декларуванні висновку, складеного Одеською регіональною торгово-промисловою палатою №СИО-е 000184 від 13.10.2023, згідно з яким ціна товару, що імпортується з Індії (кава розчинна сублімована) за наданими документами при умові постачання CIF Гданськ становить 8,05 доларів США, не є документом в розумінні частини 18 статті 58 МК України, обов`язок подання яких встановлено для позивача при декларуванні товару за ціною договору.
У зв`язку з викладеним, оскільки декларант відповідно до ч.18 ст.58 МК України не зміг показати, що відносини покупця і продавця не вплинули на ціну товару, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.58 МК України Львівська митниця обґрунтовано вважала, що декларантом невірно обрано основний метод визначення митної вартості (відповідно до ст.58 МКУ), що відповідно до п.3 ч.6 ст.54 МК України є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності врахування висновку митного органу про невідповідність умов поставки вказаних в умовах контракту. 
Так, в підтвердження зміни умов поставки позивач покликається на додаткову угоду №1/1 від 15.08.2023 до Контракту №14/11 від 14.11.2022, згідно з якою п.4 контракту викладено в наступній редакції: «Умови поставки для кожного відвантаження повинні бути вказані в комерційному інвойсі».
Водночас така додаткова угода не була подана позивачем при декларування товару, причин її неподання позивачем не вказано. При цьому, на вимогу митного органу позивачем вказано, що документи відповідно до ст. 53 МКУ надані в повному обсязі. Інші документи не надаватимуться. Просив провести митне оформлення ЕВМД №23UA209230108326U8 від 11.10.2023 на підставі наданих документів.
Оскільки вказаною додатковою угодою внесено зміни щодо умов поставки товару, що неможливо було встановити при її відсутності у митного органу, наведене призвело до обґрунтованих сумнівів у відповідача щодо числових значень вартості поставленого товару.
Відповідно до інформації, яка наведена у CMR від 05.10.2023 б/н, місце завантаження товару на автомобільний транспорт – Гдиня. Інвойс на перевезення № MEUCC04/0728 від 01.10.2023 не містить інформації про вартість перевезення товару з порту у м. Гданськ до м. Гдиня. Разом з тим, згідно з інвойсом відправка здійснена з м. Гданськ. Відповідно до CMR (гр. 13) митне оформлення зазначено у м. Медика (п.п. Медика-Шегині). Проте в інвойсі №MEUCC04/0728 зазначено, що товар перевозився через п.п. Yagodyn-Dorohusk. Пункт відвантаження в інвойсі на перевезення вказаний, як Дніпро, втім за інформацією з CMR (гр. 3) товар розвантажувався у м. Київ.
Щодо вказаного відповідачем порушення про те, що у гр. 23 CMR - зазначено перевізника «LLC Most-Trans», проте рахунок виставлений на перевізника «Union Trade Service», то суд звертає увагу, що між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Union Trade Service» (Велика Британія) (Експедитор) було укладено контракт №UKK 2906/23, згідно з яким Експедитор за оплату та за рахунок Замовника надає Замовникові комплекс послуг з організації та забезпечення перевезення імпортних, експортних, транзитних вантажів Замовника і вантажів Замовника в контейнерах стандартів ISO від місця, визначеного Замовником, до місця, зазначеного Замовником, до місця призначення, включаючи організацію та забезпечення, залежно від маршруту. Вказаним контрактом Експедитору не забороняється залучати інших осіб для виконання своїх договірних зобов`язань перед замовником.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Union Trade Service» з метою виконання своїх зобов`язань за контрактом було вправі залучити ТОВ «Мост-Транс» як перевізника. Водночас, право ТОВ «Union Trade Service» залучати іншого перевізника не позбавляє обов`язку позивача подати відповідні докази з метою розмитнення товару, враховуючи вимогу митного органу про надання доказів укладення договорів з третіми особами та виникнення у митного органу сумнівів в числових значеннях вартості товару при наявності всіх недоліків в сукупності.
Щодо інших підстав, які зазначені в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100638/1 від 13.10.2023, апеляційний суд зазначає, що їхня можлива відповідність чи невідповідність закону не впливає на висновки суду щодо правомірності коригування митної вартості у зв`язку з ненаданням позивачем передбачених ч.18 ст.58 МК України документів та відповідно недоведення відсутності впливу взаємопов`язаності продавця і покупця на заявлену митну вартість.
Митним органом проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ шляхом надсилання відповідного електронного повідомлення. 
У зв`язку з неможливістю застосувати методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості, застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). 
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД UA902040/2023/401613 від 28.02.2023, де вартість становить 8.75 дол. за кг. У рішенні про коригування митної вартості чітко вказано інформацію, яка взята за основу для визначення митної вартості. Тобто, вказано джерело інформації (із зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів). 
Вищевикладені обставини свідчать, що у рішенні наведена вичерпна інформація щодо джерел інформації для визначення митної вартості та здійснених коригувань, що відповідає вимогам нормативних документів. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справ «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скаргзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Українська компанія кави» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року по справі №380/105/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук