Справа №752/22230/24
Провадження №2/752/648/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Шененка В.В.,
позивача    ОСОБА_1 ,
представника позивача Стахова А.О.,
представника відповідача ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Стахов Андрій Олексійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 24/07, за яким остання отримала позику в розмірі 3972667 грн., що еквівалентно 496000 доларів США на дату укладення договору.
В забезпечення виконання договору позики був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий № 2226. За вказаним договором ОСОБА_2 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
18.01.2014 ОСОБА_2 повернула за договором позики ОСОБА_1 832000 грн., що еквівалентно 100000 доларів та запропонувала до 31.03.2014 надати графік погашення боргу, про що свідчить власноручна розписка ОСОБА_2 та заява ОСОБА_1 , в якій останній підтверджує частковий розрахунок за договором позики у згаданій сумі.
Таким чином, залишок заборгованості становив 396000 доларів США, який в гривневому еквіваленті є ціною позову у даній справі.
Будь-якого графіку погашення боргу відповідач не надала та грошових коштів з того моменту за договором позики не повернула.
Протягом 2014-2018 років сторони позики вели переговори щодо її повернення та виконання зобов`язань позичальником, однак, такі переговори виявились безрезультатними.
18.10.2018 ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень за договором позики, яка залишена відповідачем без відповіді та без виконання.
У зв`язку із невиконанням направленої претензії 07.12.2018 позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, в позасудовому порядку, передбаченому договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку», зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження, яке міститься в договорі іпотеки, а 07.12.2018 державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О.В., на підставі заяви ОСОБА_1 , прийняв рішення про державну права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру (індексний номер 44487131 від 12.2018).
Одночасно державним реєстратором був внесений запис про припинення іпотеки, через звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.06.2024 у справі №752/10924/19 було визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 44487131 від 07.12.2018 та № 44487060 від 07.12.2018; скасований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №29330414, який внесений на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 44487131 від 07.12.2018.
Відтак, наразі позивач, як іпотекодержатель, не задовольнив свої вимоги, боржниця не виконала зобов`язань за договором позики, а сама іпотека в реєстрі є припиненою, що зумовлює пред`явлення даного позову.
Орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 60000-90000 грн., витрати по оплаті судового збору становлять 15140 грн.
Просив визнати за ОСОБА_1 право іпотекодержателя, яке виникло на підставі іпотечного договору, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., зареєстрований за №2226, за яким в іпотеку ОСОБА_2 було передано квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 1715482380000).
06.11.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
26.02.2025 постановлено ухвалу про забезпечення позову.
31.03.2025 постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.
14.11.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
12.12.2024 адвокат Фефелов О.Ю., якій діє в інтересах відповідачки, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд залишає зазначений відзив без розгляду з огляду на пропуск строку для його подання.
Так, 21.11.2024 відповідач ОСОБА_2 особисто отримала в суді копію позову разом з ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.11.2024 та судову повістку про виклик до суду, що підтверджується її особистою розпискою від 21.11.2024 (т. 1 а.с. 131).
В ухвалі про відкриття провадження від 06.11.2024 суд встановив відповідачу 20-денний строк для подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, відповідач повинна була в строк до 11.12.2024, включно, подати відзив. 
Відзив був поданий 12.12.2024, тобто на наступний день після спливу строку, встановленого судом. Клопотання про продовження строку для подання відзиву відповідач не подавала.
Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача, який стверджував у відзиві, що строк на його подання не пропущений, оскільки відповідач 22.11.2024 отримала копію позову разом з ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.11.2024 та судову повістку про виклик до суду, а тому 22.12.2024 є останнім днем для подання відзиву.
Відповідач в судове засідання не з`явилась.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 28.08.2001, яке містить реєстраційний напис КП «КМ БТІ» №2772.
24.07.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики №24/07, за яким остання отримала позику в розмірі 3972667 грн., що еквівалентно 496000 доларів США на дату укладення договору, та зобов`язалась повернути її у строк до 24.01.2013 (п. 1, 4 договору позики від 24.07.2012 №24/07).
Пунктом 6 договору позики від 24.07.2012 №24/07 встановлено, що отримання позики оформляється та підтверджується розпискою позичальника. Повернення позики та отримання винагороди підтверджується нотаріально оформленою заявою позикодавця.
Сторони у п. 8 договору позики від 24.07.2012 №24/07 погодили, що він набуває чинності з моменту передачі повної суми позики позичальнику і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (повного погашення позики і сплати нарахованої за договором винагороди).
24.07.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий № 2225. 
Цей іпотечний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя за договором позики грошей виконання договору позикивід 24.07.2012 №24/07, який укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за яким сума позики була передана позикодавцем позичальнику 24.07.2012, про що свідчить власноручна розписка позичальника, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть були укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми позики та винагороди у повному обсязі.
Позика надається позичальнику позикодавцем на наступних умовах:
Сума позики - 3972667 грн., що є еквівалентом 496600 доларів США станом на день надання позики. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та винагороду, визначену відповідно до вищевказаного, позикодавцю до 24.01.2013.Повернення позики та винагороди здійснюється з оформленням нотаріально заяви про передачу грошових коштів позичальником позикодавцю (п.1.1. іпотечного договору від 24.07.2012).
Відповідно до п. 1.2.-1.4. іпотечного договору від 24.07.2012 предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , експертна грошова оцінка якої становить 7670000 грн., заставна вартість за погодженням сторін - 7670000 грн.
Відповідно до п.6.2. іпотечного договору від 24.07.2012 право іпотеки та відповідно цей договір припиняють чинність, зокрема. У разі припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, або набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки.
24.07.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. зареєстровано заборону відчуження спірної квартири, реєстровий №2226.
18.01.2014 ОСОБА_1 склав заяву, якою підтвердив отримання від позичальника ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 832000 грн., що еквівалентно на день повернення позики 100000 доларів США, за договором позики від 24.07.2012 №24/07.
18.01.2014 ОСОБА_2 власноруч склала розписку про те, що зобов`язується в строк до 31.03.2014 надати графік погашення боргу в розмірі 396000 доларів США згідно з договором позики від 24.07.2012 №24/07. Графік погашення не повинен перевищувати 1 календарний рік.
Оригінал цієї розписки досліджувався судом безпосередньо в судовому засіданні.
07.12.2018 державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О. В. прийняв рішення про припинення обтяження у вигляді арешту на квартиру (індексний номер рішення: 44487060 від 07 грудня 2018 року 17:10:11).
07.12.2018 державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О. В. прийняв рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (індексний номер: 44487131 від 07 грудня 2018 року 17:11:37) Підставами прийняття рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру зазначено: звіт про оцінку від 07 грудня 2018 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, лист-вимога від 18 жовтня 2018 року, іпотечний договір).
Зазначені обставини підтверджуються з інформаційною довідкою від 24.09.2024 №396271115, сформованої за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1715482380000, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
05.06.2024 Київським апеляційним судом винесено постанову у справі №752/10924/19, згідно з якою визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №44487131 від 7 грудня 2018 року та №44487060 від 7 грудня 2018 року; скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №29330414, який внесений на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №44487131 від 7 грудня 2018 року.
Під час апеляційного перегляду справи судом було встановлено, що на час здійснення реєстраційних дій по реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем ОСОБА_1 , в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був наявний запис про накладення арешту на квартиру, тобто про заборону відчуження спірного майна, а відтак державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційні дії поки таке обтяження не буде зняте.
Згідно з інформаційною довідкою від 14.02.2025 №413307232 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 12776870, підстава обтяження: іпотечний договір, 2225, 24.07.2012. ПН ОСОБА_4 , власник ОСОБА_2 , обтяжувач ОСОБА_1 . Розмір основного зобов`язання 3972667 грн., строк виконання 24.01.2013.
Згідно з інформаційною довідкою від 14.02.2025 №413307232 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні.
Одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону №1952-IV).
Відповідно до частин першої та четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частинами 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.
Судом встановлено, що 24.07.2012 між сторонами був укладений договір позики №24/07, умовами якого передбачено надання ОСОБА_2 позики в розмірі 3972667 грн., що еквівалентно 496000 доларів США на дату укладення договору. В свою чергу, ОСОБА_2 , як позичальник зобов`язалась повернути позику в строк до 24.01.2013. 
Задля забезпечення виконання позичальником умов договору позики від 24.07.2012 №24/07 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.07.2012 укладений іпотечний договір, за яким остання передала в заставу іпотекодержателю ОСОБА_1 нерухоме майно - належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , як забезпечення повернення нею позики в розмірі 3972667 грн., що є еквівалентом 496600 доларів США станом на день надання позики в строк до 24.01.2013.
24.07.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. зареєстровано заборону відчуження спірної квартири, реєстровий №2226, обтяжувач ОСОБА_1.
Сторона відповідача оспорювала факт отримання нею коштів у позику за договором позики від 24.07.2012 №24/07, посилаючись на відсутність розписки про отримання нею коштів.
Суд вважає зазначені доводи неспроможними та нічим не підтвердженими з огляду на таке.
Умовами договору позики від 24.07.2012 №24/07 дійсно передбачено, що отримання позики оформляється та підтверджується розпискою позичальника. Повернення позики та отримання винагороди підтверджується нотаріально оформленою заявою позикодавця.
Зі змісту іпотечного договору від 24.07.2012, укладеного в той же день, що і договір позики, встановлено, що цей іпотечний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя за договором позики грошей виконання договору позики від 24.07.2012 №24/07, який укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за яким сума позики була передана позикодавцем позичальнику 24.07.2012, про що свідчить власноручна розписка позичальника.
Зазначене свідчить про те, нотаріус під час нотаріального посвідчення договору іпотеки перевірила факт передачі сума позики позикодавцем позичальнику 24.07.2012, свідченням чого була власноручна розписка позичальника ОСОБА_2 .Отже, договір позики між сторонами є укладеним, оскільки відбулась передача грошей.
Суд звертає увагу, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Також суд враховує, що відповідачка 18.01.2014 власноруч склала розписку про те, що зобов`язується в строк до 31.03.2024 надати графік погашення боргу в розмірі 396000 доларів США згідно з договором позики від 24.07.2012 №24/07. Графік погашення не повинен перевищувати 1 календарний рік. Оригінал цієї розписки досліджувався судом безпосередньо в судовому засіданні.
Зазначений документ підтверджує часткове виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики від 24.07.2012 №24/07. 
Суду не було надано доказів, які б спростовували зазначений висновок суду.
Позивач, як позикодавець за договором позики від 24.07.2012 №24/07, захистив свої права від можливого неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо повернення йому суми позики, уклавши з нею 24.07.2012 іпотечний договір, який забезпечив його вимоги щодо виконання договору позики від 24.07.2012 №24/07.
Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання, що виникли у неї з договору позикивід 24.07.2012 №24/07, то позивач забезпечив свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у позасудовий спосіб.
07.12.2018 державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О.В. на підставі звіту про оцінку від 07.12.2018, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, листа-вимоги від 18.10.2018 та іпотечного договору від 24.07.2012 прийняв рішення про державну реєстрацію права власності за позивачем на спірну квартиру (індексний номер: 44487131 від 07.12.2018).
Проте зазначене рішення державного реєстратора було скасовано згідно з постановою Київського апеляційного суду 05.06.2024, оскільки апеляційним судом було встановлено, що на час здійснення реєстраційних дій по реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем ОСОБА_1 , в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був наявний запис про накладення арешту на квартиру, тобто про заборону відчуження спірного майна, а відтак державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційні дії поки таке обтяження не буде зняте.
Таким чином, на день розгляду справи грошові кошти позивачу за договором позики відповідачкою в повному обсязі не повернуті, право власності за позивачем на предмет іпотеки (спірну квартиру) скасовано, а відомості про державну реєстрацію іпотеки щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні.
В цьому випадку за умовами п. 6 іпотечного договору від 24.07.2012право іпотеки та відповідно сам іпотечний договір не припинили чинності, оскільки припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, внаслідок його належного виконання позичальником не відбулось, а набуте іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки, було скасовано на підставі судового рішення.
Виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.
Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.
Суд з урахуванням вищевикладеного, вважає, що іпотека є та залишалася чинною, а звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, власником якого залишилась відповідачка, є належним способом захисту. При цьому після набрання чинності цим рішенням суду до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про ОСОБА_1 як іпотекодержателя спірної квартири.
Доводи сторони відповідача, які не узгоджуються із вищевикладеними висновками, суд відхиляє.
Оцінюючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмір 15140 грн., оскільки позовні вимоги задоволені.
Керуючись ст.ст. 12 - 13, 76 - 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право іпотекодержателя, яке виникло на підставі іпотечного договору, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., зареєстрований за №2226, за яким в іпотеку ОСОБА_2 було передано квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 1715482380000).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 ,місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складене 02.03.2026.

Суддя         Ж. І. Кордюкова