П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/2909/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький Василь Костянтинович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
02 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.09.2016 по 18.09.2017, із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць);
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (базовий місяць);
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2016 по 18.09.2017 із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць);
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (базовий місяць).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 15.09.2016 по 18.09.2017 йому не нараховувалася та не виплачувала індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Позивач також вказував, що під час проходження військової служби у вказаній вище військовій частині за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 йому не нараховувалася та не виплачувала індексація грошового забезпечення, розрахована як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2016 по 18.09.2017 включно, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2016 по 18.09.2017 включно із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Визнано протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці грошового забезпечення за період за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 включно відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 включно відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до інформації відображеної в архівних відомостях особистих карток грошового забезпечення, у період з 15.09.2016 по 18.09.2017 та з 10.08.2018 по 16.04.2022 позивач проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Наведена вище обставина також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2025 № 08/2735, а також витягом з особової справи.
Вважаючи дії відповідача протиправними щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення в період з 15.09.2016 по 18.09.2017 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, а також не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу за період з 10.08.2018 по 16.04.2022, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, і як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
З січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 до 28.02.2018.
З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Відповідач учинив протиправну бездіяльність, яка полягає у не вирішенні питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 10.08.2018 по 16.04.2022, а тому заявлені позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу за спірні періоди належить задовольнити частково у такий належний спосіб: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо вирішення питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (базовий місяць), суд звернув увагу сторін на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідачів як роботодавців. Визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідачів і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідач не нараховував і не виплачував позивачу під час проходження військової служби індексацію-різницю за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права на цей вид індексації за спірний період.
Беручи до уваги викладене, з метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації-різниці за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки не здійснювала остаточного розрахунку з позивачем при звільненні з військової служби, а відтак не може нести відповідальність за можливі невиплати індексації. Індексація грошового забезпечення позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до вимог законодавства, з урахуванням даних, отриманих з попередніх місць служби, а визначення базового місяця січень 2008 року є безпідставним, оскільки після внесення змін до Порядку № 1078 базовий місяць змінюється виключно у разі підвищення тарифних ставок (окладів), яке щодо військовослужбовців відбулося лише з 01.03.2018.
Також апелянт зазначає, що за період з 10.08.2018 по 15.04.2022 індексація грошового забезпечення позивачу виплачена в повному обсязі, а суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши здійснити нарахування та виплату так званої індексації-різниці, яка не була предметом позову.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами 1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму відповідно до законодавства. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно зі ст. 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Статтею 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078). Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з п. 1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п. 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2015 році (грудень до грудня попереднього) становив 143,3 %; у 2016 році (грудень до грудня попереднього) становив 112,4 %; у 2017 році (грудень до грудня попереднього) становив 113,7 %; у 2018 році (грудень до грудня попереднього) становив 109,8 %.
Таким чином, судом встановлено, що у 2016-2018 роках грошове забезпечення позивача підлягало обов`язковій індексації відповідно до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, з січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався, а його підвищення відбулося лише у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
За таких обставин, відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача за період до 28.02.2018.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та наведеним нормам матеріального права.
Водночас, з урахуванням того, що з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 704, якою було підвищено грошове забезпечення військовослужбовців, березень 2018 року обґрунтовано визначено судом першої інстанції як місяць підвищення доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності визначення базового місяця є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції, відповідач не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2016 по 18.09.2017 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині заперечення протиправності бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2018 по 16.04.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII “Про індексацію грошових доходів населення” (далі - Закон № 1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону № 1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом статті 3 Закону № 1282 індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому відповідно до визначення, яке міститься в абзаці третьому статті 1 Закону № 1282, індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці підвищення приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу для подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення.
Абзаци 3, 4, 5 та 6 пункту 5 Порядку № 1078 у відповідних редакціях визначають механізм так званої індексації-різниці, яка застосовується у місяці підвищення доходу та є складовою гарантії збереження реальної заробітної плати (грошового забезпечення).
Аналіз наведених норм свідчить, що індексація грошового забезпечення має подвійний характер: поточна індексація та індексація-різниця, яка виникає у місяці підвищення доходу за умови, якщо розмір такого підвищення є меншим або дорівнює сумі можливої індексації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що березень 2018 року, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, є місяцем підвищення грошового забезпечення позивача, а отже саме з цього місяця підлягають застосуванню приписи пункту 5 Порядку № 1078 щодо визначення індексації-різниці.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, у березні 2018 року відповідач був зобов`язаний здійснити порівняльний розрахунок, а саме визначити: розмір підвищення грошового доходу позивача (А) як різницю між доходом у березні 2018 року та січні 2018 року; суму можливої індексації грошового забезпечення (Б) із застосуванням прожиткового мінімуму та приросту індексу споживчих цін; співвідношення цих величин (А і Б) для вирішення питання про наявність права на індексацію-різницю.
Однак, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, відповідач такого розрахунку не здійснив, питання щодо наявності або відсутності права позивача на індексацію-різницю у спірний період не вирішував, індексацію грошового забезпечення за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 не нараховував та не виплачував.
Посилання апелянта на відсутність підстав для нарахування індексації є безпідставними, оскільки суперечать правовій природі індексації як обов`язкової державної гарантії, встановленої Законом № 1282, та не враховують системного тлумачення пункту 5 Порядку № 1078, який передбачає обов`язок роботодавця (суб`єкта владних повноважень) здійснити відповідний розрахунок у місяці підвищення доходу.
Колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких індексація грошового забезпечення є обов`язковою складовою грошового доходу та не може бути поставлена у залежність від бюджетного фінансування чи організаційних дій відповідача.
Отже, невчинення відповідачем дій щодо визначення права позивача на індексацію-різницю за правилами пункту 5 Порядку № 1078 свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах мала місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у невирішенні питання щодо наявності у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 10.08.2018 по 16.04.2022, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність відповідача, колегія суддів зазначає таке.
Саме військова частина НОМЕР_1 у спірний період здійснювала нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу, що підтверджується матеріалами справи, а відтак саме на неї покладено обов`язок щодо правильного нарахування усіх складових грошового забезпечення, у тому числі індексації.
Посилання апелянта на те, що остаточний розрахунок при звільненні здійснювався іншим органом, не спростовує обов`язку відповідача забезпечити належне нарахування виплат у період проходження служби, а тому не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.
Стосовно доводів апелянта про те, що індексація за період з 10.08.2018 по 16.04.2022 була виплачена в повному обсязі, колегія суддів зазначає, що такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.
Натомість, як установлено судом першої інстанції, відповідач не лише не здійснював виплату індексації-різниці, але й взагалі не вирішував питання про наявність у позивача права на таку виплату, що є самостійною формою протиправної бездіяльності.
Щодо посилань апелянта на вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, колегія суддів зазначає, що такі доводи також є безпідставними.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржував бездіяльність відповідача, пов`язану з ненарахуванням та невиплатою індексації грошового забезпечення, у тому числі у контексті визначення її розміру з урахуванням підвищення доходу.
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам та застосовуючи норми Порядку № 1078, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання щодо наявності у позивача права на індексацію-різницю та здійснити відповідні нарахування і виплати.
Такий спосіб захисту відповідає змісту заявлених вимог та спрямований на реальне відновлення порушеного права, що узгоджується із завданням адміністративного судочинства.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, які б спростовували встановлені судом факти чи свідчили про неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову є необґрунтованими, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами та наведеними нормами матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.