Справа № 202/11073/25
Провадження № 2/202/1511/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро 

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,
секретар судового засідання Пономаренко О.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
у порядку загального позовного провадження цивільну справу №202/11073/25 

за позовом

Дніпровської міської ради 

до 

ОСОБА_1 

треті особи, які не заявили самостійних вимог щодо предмету спору:

Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради

Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур
Дніпровської міської ради

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.11.2025 Дніпровська міська рада звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, а отже i кімната №926 в зазначеному гуртожитку перебуває у комунальній власності територіальної громади мicтa в особі Дніпровської міської ради.
У кімнаті АДРЕСА_2 з 07.04.1989 зареєстрований ОСОБА_1 (Відповідач), але на його ім`я особового рахунку відкрито не було.
Відповідач за даною адресою не проживає більш ніж 10 років, що підтверджується актами комісії Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 09.01.2025, 12.05.2025, 07.10.2025.
Місце його проживання невідомо, як і причини не проживання за адресою реєстрації.
Враховуючи викладене просили суд визнати відповідача такими, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_2 .

15.12.2025 по справі відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання на 22.01.2026 та відповідачу встановлений строк для подання відзивів на позов.
Відповідач відзив на позов не подав.
22.01.2026 підготовче судове засідання відкладено на 24.02.2026 у зв`язку з неявкою відповідача.
24.02.2026 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. Надав заяву про розгляд справи без його участі. 
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений судовими повістками, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також додатково оголошенням на сайті судової влади України. Будь-яких заяв суду не надав.
Представники третіх осіб у судові засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені судовими повістками, які доставлені до їх електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд». Будь-яких заяв суду не подали. 
Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача та відповідача, третіх осіб, оскільки про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, причини неявки відповідача суду невідомі.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, що підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 449489628 від 27.10.2025p. Відтак i кімната АДРЕСА_3 в зазначеному гуртожитку перебуває у комунальній власності територіальної громади мicтa в особі Дніпровської міської ради.
З 07.04.1989 у кімнаті АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою №997 від 16.09.2025 КП «Жилсервіс-5» ДМР. 
З актів комісії Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 09.01.2025, 12.05.2025, 07.10.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 за даною адресою не проживає більш ніж 10 років.
З відповіді ДМС України від 23.01.2026, яка надана на запит суду, судом встановлено, що за наявними відомостями ДМС місце проживання ОСОБА_1 не встановлено.
Також судом перевірений Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та встановлено, що РНОКПП ОСОБА_1 з обліку не знято, тобто підстав вважити, що він помер судом не встановлено. 
Матеріли справи не містять доказів поважності причин відсутності ОСОБА_1 за місцем реєстрації протягом 10 років. 
Дніпровська міська рада, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» с представницьким органом місцевого самоврядування.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції i повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися i розпоряджатися на свій розсуд i в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так i через органи місцевого самоврядування.
Згідно з ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, мicтa безпосередньо a6o через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, ідо с в комунальній власності.
Відповідно до частини першої статі 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме i нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно i майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від ix відчуження.
Частиною 5 даної статті також встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне a6o тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати i купувати, використовувати як заставу вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування i оренду.
Відповідно до частини 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. 
Статтею 145 Конституції України встановлено, що права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень i забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового a6o майнового права та інтересу.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад i передані інтим cy6’ектам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади a6o відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2018 № 61-14485св18)
Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України (надалі — ЖК України), жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки i жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд).
Статтею 5 ЖК України визначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів i відомств (відомчий житловий фонд).
За змістом ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).
Виходячи з фактичних обставин справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнаний таким, що втратив право користування кімнаті АДРЕСА_2 , оскільки з 2016 року, він не проживає в належному позивачу житловому приміщенні, участі в оплаті комунальних послуг не бере, особового рахунку не має, а відтак реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачеві у користуванні належним йому майном та порушує право власності позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено повністю, судові витрати покладаються на відповідача.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.11.2025, а відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 405, 406 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) такими, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпра за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення суддя склала 15.04.2026.

Суддя       Анастасія МИХАЛЬЧЕНКО