П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 279/6384/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Недашківська Л.А. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
01 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року (ухвалене в м. Коростень) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
09 березня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.01.2013 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 11.03.2007 року по 31.10.2007 рік в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат.
Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 18.09.2013 видано виконавчий лист №2а-651/2012.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання рішення суду у справі №2а-651/2012, до якої додав оригінал відповідного виконавчого листа.
23.09.2025 відповідачем прийнято у виконавчому провадженні №73108737 постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
У мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №2а-651/2012 змінено спосіб виконання рішення та зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.03.2007 року по 31.10.2007 рік, в розмірі, що дорівнює 40% від мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.03.2007 року по 31.10.2007 рік, в розмірі, що дорівнює 40% від мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат, в сумі 1324,39 грн.
Відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. З витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємцівта громадських формувань встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Коростенської міської ради є органом державної влади.
Крім того, роз`яснено що виконавчий документ та ухвалу про зміну способу та порядку виконання судового рішення необхідно пред`явити до Державної казначейської служби України. за місцем знаходження боржника.
Відповідно п.9 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення виконавчий документ підлягає поверненню.
Отже, наведені обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно даного боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII регламентує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Із процитованого випливає, що державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.
Стаття 37 Закону №1404-VIII визначає підстави для повернення виконавчого листа стягувачу.
Так, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Відповідач обґрунтовує правомірність оскаржувальної постанови тим, що стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Тобто відповід но до витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Коростенської міської ради є органом державної влади та не позбавляє стягувача права повторного пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строку встановлених ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження".
Даючи оцінку доводам апелянта, що відповідачем передчасно винесено постанову про повернення виконавчого документа, оскільки зобов`язаний передати його до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, як це передбачено Порядком №440, колегія суддів зазначає наступне.
Так, положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону №1404-VIII передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частина перша статті 18 Закону №1404-VIII регламентує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За змістом пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч.6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Із процитованого випливає, що державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом оскарження в цій справі є постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегінального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 23.09.2025 про повернення ОСОБА_4 виконавчого документу як стягувачу у виконавчому провадженні №73108737 без виконання на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з вказаною нормою права виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
При прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець врахував, що ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2025 змінено спосіб та порядок виконання рішення та зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.03.2007 року по 31.10.2007 рік, в розмірі, що дорівнює 40% від мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.03.2007 року по 31.10.2007 рік, в розмірі, що дорівнює 40% від мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат, в сумі 1324,39 грн., а відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради є органом державної влади.
Так, відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Нормами статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень": "виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.... "
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вищенаведених норм вказує, що списання коштів з рахунків державного органу здійснюється в разі виконання рішень суду про стягнення коштів та здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень.
Державна виконавча служба не наділена повноваженнями на списання коштів з рахунків державного органу, більш того таке списання може бути здійснено лише в разі виконання судового рішення про стягнення коштів.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Тобто , наведена норма пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII вказує , що виконавчий документ повертається стягувачу :
- якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.
- щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Враховуючи прийняття судом ухвали по справі №2-а-651/12 від 12.08.2025 року про зміну способу та порядку виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.01.20139 у справі №2-а-651/12 та встановлення способу виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, виконання якого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів згідно вимог ст.3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, суд зазначає, що у державного виконавця відсутні повноваження щодо проведення будь-яких виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Закон України "Про виконавче провадження" та Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачають єдиний виключний порядок виконання рішення про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган та не наділяють державного виконавця повноваженнями щодо виконання таких рішень.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Застосовуючи вказані положення Основного Закону України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі №9901/513/19 виснувала, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально - дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом».
Тобто, державний виконавець зобов`язаний діяти виключно у тих межах, які окреслені законодавцем, та не має права відступати від правового регулювання, запровадженого законодавцем у певній сфері суспільних відносин, зокрема, виходити за межі наданих їй повноважень, або здійснювати їх реалізацію у спосіб, який законом не передбачений.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності прийняття старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Химач О.С постанови від 23.09.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу, у виконавчому провадженні №73108737 на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для зобов`язати державного виконавця передати оригінал виконавчого документа до відповідного органу системи Державної казначейської служби України, як це передбачено Порядком №440, суд зазначає, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Так, з метою реалізації п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI, постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року за №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок №440).
За визначеннями, що містяться у п.2 Порядку №440, боржник - зазначений у рішенні суду або виконавчому документі суб`єкт, який повинен сплатити кошти або вчинити інші дії майнового характеру щодо особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено це рішення.
відповідальна особа (особи) - посадова особа органу державної виконавчої служби, на яку покладені обов`язки з ведення обліку рішень, виконання яких гарантується державою, інвентаризації заборгованості за цими рішеннями та їх передачі до органу Казначейства;
заявник - фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник;
органи державної виконавчої служби - управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Мін`юсту, Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту;
органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - головні управління Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі;
виконання рішення в повному обсязі - повна фактична виплата особі, на користь якої ухвалено рішення суду, суми коштів, яка визначена рішенням, а також повне фактичне вчинення дій щодо майна за рішенням зобов`язального характеру;
рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені ч.1 ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.
Отже, як встановлено судом, постанова Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.01.2013 набрала законної сили 03.04.2013, тобто після 1 січня 2013 року. Тому посилання позивача на Порядок №440 не заслуговує на увагу, як такий що втратив актуальність, після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, яким повністю врегульовано питання виконання рішень.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та докази, надані позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна постанова не підлягає скасуванню.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.