Справа № 464/8055/25
пр.№ 2/464/714/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.04.2026 року         м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛЬНА» до ОСОБА_1 відшкодування шкоди у порядку суброгації,

у с т а н о в и в:

Позивач через електронний кабінет звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача завдані збитки у розмірі 150000 грн у порядку суброгації.
У зв`язку з поданням до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивачем додано до позовної заяви доказ надсилання відповідачу копій поданих до суду документів.
За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В., інформація щодо справи є відкритою та оприлюднюється на офіційному вебпорталі судової влади України. 
Суддя ухвалою від 25 листопада 2025 року  прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку із малозначністю справи, що визначено імперативними приписами цивільного законодавства, про що просив позивач. 
Ухвала про відкриття провадження оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень з додатковим відображенням в електронній формі програмними засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія.
Заперечень проти письмового провадження, визначеного ухвалою суду про відкриття провадження, до суду не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється.
Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою беруться до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи. 
Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, що у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає урахуванню при застосуванні норм права.
Позивачу/представнику позивача ухвалу про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету, що підтверджується довідками про доставку електронного документа. 
За відсутності у відповідача електронного кабінету копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України.
Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) - ст.ст.3, 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адреса відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судового повідомлення.
З огляду на викладене долучена до справи довідка поштового відділення із трекінгом поштових відправлень із відомостями про неможливість вручення судового повідомлення з підстав - «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, що узгоджується із положеннями п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Судом вжито передбачених законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Водночас, незважаючи на належне повідомлення, відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, жодних клопотань не заявлено. 
Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 607/16163/19). 
Судом з`ясовано, що відповідач 22 травня 2024 року о 01.00 год в смт.Меденичі на вул.Незалежності, 23 автомобілем марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної обстановки бокового інтервалу, унаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Рено» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався назустріч. Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічних пошкоджень. 
Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2024 року по справі № 442/4145/24, яка набрала законної сили, установлено порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУАП України. Наведена постанова відповідно до ст.82 ЦПК України має преюдиціальне значення з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Рено» номерний знак НОМЕР_2 застраховано позивачем (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010828 від 06 лютого 2024 року, строком дії з 12 лютого 2024 року по 11 лютого 2025 року, укладеним з ПрАТ «КОНЦЕРН ХЛІБПРОМ» (страхувальник, вигодонабувач).
Оскільки унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Рено» номерний знак НОМЕР_2 завдано технічних пошкоджень, тому, беручи до уваги визначення розміру та відповідний розрахунок суми страхового відшкодування (звіт оцінювача № 2049/24, протокол огляду транспортного засобу, ремонтна калькуляція), позивачем згідно зі страховим актом № G-22562-1 від 07 серпня 2024 року здійснено ПрАТ «КОНЦЕРН ХЛІБПРОМ» погоджену виплату страхового відшкодування у розмірі 150000 грн (платіжне доручення № 015677 від 18 березня 2022 року). 
Відповідач, як винуватець ДТП, на момент пригоди не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з центральної бази даних МТСБУ.
Як регламентовано ст.27 Закону України «Про страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки – ст.993 ЦК України. 
Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 910/12500/17 сформульовано правову позицію про те, що у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.
З урахуванням наведеного, позивач отримав право вимагати в порядку суброгації від відповідача як винуватця ДТП, що не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суму сплаченого страхового відшкодування.
Виходячи з наведеного правового регулювання та обставин справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у порядку суброгації з наданням переконливих доказів, достовірність яких не оспорюється, є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували дане рішення суду та беззастережно доводили протилежне.
Відповідач не висловив свою позицію про заявлених вимог про відшкодування шкоди (у порядку регресу), жодних доводів у спростування позову не навів та доказів, які б досліджувалися судом, не надав. За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).
Розподіляючи судові витрати, суд виходить із положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, за якими судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Докази наявності у відповідача пільг зі сплати судового збору у матеріалах справи відсутні.
Також позивачем у позові заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано: договір про надання правничої допомоги з Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» від 15 січня 2025 року, додаткову угоду від 03 листопада 2025 року з додатком Достовірність таких доказів позивачем не ставиться під сумнів.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 638/13336/21 виснував, що з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. 
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Указані критерії адвокатських витрат є оціночним поняттям. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
Суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг. Указаний спір належить до категорій малозначних справ, розгляд справи проводився без повідомлення (виклику) сторін, щодо вирішення спору про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації існує безліч сталою та послідовної практики Верховного Суду, обсяг аналітичної й технічної роботи щодо підготовки позову, відтак суд прийшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає зменшенню. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1200 грн. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.
Заява підлягає частковому задоволенню, докази у спростування такого висновку суду відсутні.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
Задоволити позов.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛЬНА» збитки у розмірі 150000 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛЬНА 2422,40 грн судового збору та 1200 грн витрат на професійну правничу допомогу.
ішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.
Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України. 

Інформація про учасників справи:
позивач Приватне акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛЬНА», код ЄДРПОУ 20113829, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 9;
відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 13 квітня 2026 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя          Олена ТІМЧЕНКО