ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2026 року	справа № 380/25029/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами.
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю у розмірі 175 695 грн 44 коп;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю у розмірі 175 695 грн 44 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що вона є рідною донькою та спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька — ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя батько перебував на обліку в пенсійному органі та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Позивач звертає увагу суду на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 у справі № 380/15333/22 Відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії її батьку на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. На виконання вказаного судового рішення Відповідач провів відповідний перерахунок та нарахував ОСОБА_2 доплату до пенсії за минулий період у загальному розмірі 175 695 грн 44 коп. Про факт нарахування цих коштів пенсійний орган письмово повідомив пенсіонера листом від 27.01.2023, однак зазначив, що їх фактична виплата затримується через відсутність відповідних бюджетних асигнувань. За життя батько ці нараховані йому кошти так і не отримав.
Після смерті батька, маючи намір реалізувати своє право на отримання належного спадкодавцю майна, Позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про виплату їй зазначеної суми недоотриманої пенсії. Проте, рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 09.06.2025 Позивачу відмовлено у такій виплаті. Відмову мотивовано тим, що згідно з поданими документами вона зареєстрована за іншою адресою (у м. Городок), ніж померлий пенсіонер (який був зареєстрований у м. Львів). Позивач вважає таку відмову протиправною, формальною та такою, що порушує її майнові права, оскільки відповідно до приписів статті 1227 Цивільного кодексу України суми соціальних виплат (у тому числі пенсії), які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності — входять до складу спадщини на загальних підставах.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. Свою правову позицію обґрунтовує буквальним тлумаченням положень статті 61 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Відповідач наголошує, що згідно з вказаною нормою недоодержана пенсія виплачується виключно тим членам сім`ї, які спільно проживали з пенсіонером на день його смерті. Оскільки матеріалами справи підтверджується факт реєстрації Позивача та померлого за різними адресами, Відповідач вважає відсутніми правові підстави для виплати їй цих коштів. Крім того, Відповідач стверджує, що спеціальне пенсійне законодавство взагалі не передбачає механізму виплати недоодержаної пенсії військовослужбовця в порядку загального спадкування за нормами Цивільного кодексу України.
Ухвалою від 26 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення публічно-правового спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 (батько Позивача) перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (пенсійна справа № ХВ 42386).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 у справі № 380/15333/22, яке набрало законної сили 27.12.2022, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ПФУ у Львівській області задоволено повністю. Вказаним судовим рішенням зобов`язано Відповідача здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки з обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, Відповідачем проведено відповідний перерахунок пенсії. З наявного у матеріалах справи офіційного листа Головного управління ПФУ у Львівській області від 27.01.2023, адресованого ОСОБА_2 , доплата пенсії на виконання судового рішення за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 склала 175 695,44 грн. У цьому ж листі орган Пенсійного фонду визнав наявність боргу, проте повідомив, що виплата вказаних нарахованих коштів буде здійснена лише в межах відповідних бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості за рішеннями судів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , наявною в матеріалах справи. Сума законно нарахованої доплати в розмірі 175 695,44 грн за життя пенсіонером фактично отримана не була.
Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_3 є рідною донькою померлого ОСОБА_2 . Родинні зв`язки підтверджуються Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , де батьком вказаний ОСОБА_2 , та Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , згідно з яким Позивач змінила прізвище на “ ОСОБА_4 ”.
22 травня 2025 року Позивач, діючи як член сім`ї та спадкоємець, звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із письмовою заявою про виплату їй вказаної суми недоотриманої пенсії батька, додавши необхідний пакет підтверджуючих документів.
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 09.06.2025 (оформленим щодо пенсійної справи № ХВ42386) ОСОБА_1 відмовлено у виплаті недоотриманої суми пенсії. Відмову мотивовано тим, що відповідно до приписів статті 61 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” недоодержана пенсія виплачується лише тим членам сім`ї, які спільно проживали з пенсіонером на день його смерті. Пенсійний орган проаналізував надані документи та вказав, що ОСОБА_1 зареєстрована у м. Городок (Львівська область), тоді як померлий ОСОБА_2 за матеріалами пенсійної справи був зареєстрований у м. Львів. З огляду на відсутність факту спільної реєстрації, Відповідач дійшов висновку про відсутність законних підстав для здійснення виплати.
Не погоджуючись з такою відмовою та вважаючи її такою, що позбавляє її законного права на отримання належних спадкодавцю коштів, Позивач звернулася до адміністративного суду за судовим захистом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на отримання пенсії є невід`ємною складовою права на соціальний захист.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі — Закон № 2262-ХІІ).
Частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Загальні правові засади спадкування визначені Цивільним кодексом України (далі — ЦК України). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спеціальною нормою, а саме статтею 1227 ЦК України, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності — входять до складу спадщини.
Правова природа сум пенсії, яка була законно нарахована пенсіонеру за життя, але не виплачена, полягає в тому, що ці кошти стають його беззаперечною власністю (майном). У разі смерті пенсіонера спеціальне пенсійне законодавство (стаття 61 Закону № 2262-ХІІ) встановлює лише пріоритетне право певних членів сім`ї (зокрема тих, хто проживав спільно) отримати ці кошти за спрощеною процедурою шляхом звернення до Пенсійного фонду протягом 6 місяців, поза межами формального спадкового процесу.
Верховний Суд наголошує, що якщо члени сім`ї не проживали спільно з померлим, або якщо вони не звернулися за виплатою у шестимісячний строк, це жодним чином не означає, що нараховані, але не виплачені кошти анулюються або переходять у власність держави. У такому разі суми недоотриманої пенсії в повному обсязі входять до складу спадщини та підлягають виплаті спадкоємцям відповідно до загальних норм цивільного законодавства (стаття 1227 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Як встановлено судом з матеріалів справи, сума 175 695,44 грн нарахована Головним управлінням ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_2 ще за його життя (у січні 2023 року) на виконання судового рішення у справі № 380/15333/22. Отже, вказана сума безсумнівно набула статусу майна, що належало спадкодавцеві на момент його смерті.
Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах “Кечко проти України”, “Суханов та Ільченко проти України”, “Пічкур проти України”), пенсія та інші соціальні виплати, які були нараховані особі, а також “законні очікування” на їх отримання, визнаються “майном” у розумінні Конвенції.
Суд додатково наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Суд звертає увагу на приписи частини другої статті 2 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, якими визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Сам по собі факт реєстрації Позивача та її померлого батька за різними адресами (у м. Городок та м. Львів відповідно) не є безумовним доказом відсутності ведення спільного господарства, а головне — жодним чином не позбавляє Позивача, як доньку, статусу члена сім`ї та спадкоємця першої черги, яка звернулася за належними їй коштами у визначений законом шестимісячний строк. Позбавлення особи права на отримання належного їй майна (недоотриманої пенсії батька) виключно через формальну відсутність штампа про реєстрацію за однією адресою є проявом надмірного формалізму (пуризму) з боку суб`єкта владних повноважень
Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення Відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України. Суд констатує, що відмова Відповідача у виплаті цих коштів Позивачу ґрунтується виключно на вузькому, формальному та вибірковому застосуванні статті 61 Закону № 2262-ХІІ (посилання на відсутність спільної реєстрації місця проживання). При цьому орган Пенсійного фонду абсолютно безпідставно проігнорував положення статті 1227 ЦК України та право Позивача на отримання цих коштів як законного спадкоємця. Держава не може відмовляти у виплаті законно нарахованих коштів, прикриваючись лише процедурними нюансами щодо місця реєстрації особи.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач у даній справі не довів правомірності своєї відмови, оскільки вона ґрунтується на неправильному та звуженому тлумаченні норм матеріального права, без урахування правових висновків Верховного Суду. Такі дії суб`єкта владних повноважень є нерозсудливими, непропорційними та становлять незаконне втручання у право власності Позивача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми нарахованої, але недоотриманої пенсії її батька є протиправними.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності або дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
З метою відновлення порушеного права Позивача, суд вважає за необхідне обрати спосіб захисту шляхом зобов`язання Відповідача виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, в розмірі 175 695 грн 44 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з приписів статті 139 КАС України. Згідно з частиною першою вказаної статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
За подання адміністративного позову Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,50 грн, що підтверджується квитанцією АТ “Ощадбанк” від 12.12.2025, тому суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивача понесені витрати зі сплати судового збору розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми пенсії, що була нарахована на підставі судового рішення та належала її батькові ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, в розмірі 175 695 (сто сімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 44 копійки.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, у розмірі 175 695 (сто сімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 44 копійки.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 23 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.