Справа № 613/2254/25
Провадження № 2/638/232/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року    м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., за участю секретаря судового засідання Дрозденко У.С., розглянувши позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася позовом до  ОСОБА_2 (далі – Відповідач, ОСОБА_2 ), у якому просить розірвати їхній шлюб, зареєстрований 24.10.2009 Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області (актовий запис №3), а також просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття. До позовної заяви долучила оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . В якості правових підстав позову зазначає норми статей 24, 104, 105, 110, 114, 181, 184, 191 Сімейного кодексу України (далі – СК України).
Ухвалою від 02.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням Сторін.
У судове засідання Сторони не з`явилися. Позивачка просить провести розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач звернувся із заявою, у якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує.
Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що 24.10.2009 зареєстровано шлюб Позивачки та Відповідача Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області (актовий запис №3), що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.10.2009.
Позивачка стверджує, що подружжя проживає окремо тривалий час, фактично шлюбні відносини припинені, примирення неможливе. Зазначені обставини роблять неможливим подальше спільне життя, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.
Від шлюбу подружжя має сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_2 від 12.02.2025.
Відповідно статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Нормами статті 104 СК України визначено, що однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Частиною третьою статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Вказана норма закону стосується випадків, коли один із подружжя заперечує проти розірвання шлюбу, у зв`язку з чим полегшений спосіб розірвання шлюбу є неможливим, або коли він не заперечує проти розірвання шлюбу, але ухиляється від подання відповідної спільної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 11.11.2020 у справі №369/7035/18, суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
За таких обставин та, враховуючи зазначені норми, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Разом з цим, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. 
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Статтею 182 СК України встановлено, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що Відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1221,20 грн підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивачки.
Оскільки рішення про стягнення аліментів ухвалюється на користь Позивачки, яка на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з Відповідача в користь держави відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у розмірі 1221,20 грн.
Керуючись статтями 24, 104, 105, 110, 112, 114, 180-183, 191 СК України, статтями 4, 13, 18, 19, 141, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Розірвати шлюб між  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) зареєстрований 24.10.2009 Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області (актовий запис №3). 
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка:  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Рішення складено 25.03.2026.

Суддя О. В. Малахова