ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року
м. Чернівці
справа № 715/3869/25
провадження № 22-ц/822/545/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанська Н. К., Кулянда М. І.
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 січня 2026 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Цуренко В. А.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 .
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2023 року № 1184-8132 у розмірі 27 435 гривень, з яких: 5 752 гривні 50 копійок – заборгованість за кредитом; 21 682 гривні 50 копійок – заборгованість за процентами.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 квітня 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1184-8132, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредит у розмірі 5 900 гривень строком на 300 календарних днів. Базовий період складає 14 календарних денів.
Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Період кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору, з кінцевим терміном повернення 30 січня 2024 року.
Вказує, що відповідно до умов договору позичальниці надано кредит у розмірі 5 900 гривень, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, натомість відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату звернення із цим позовом утворилась заборгованість у сумі 54 851 гривня 41 копійка, з яких: 5 752 гривні 50 копійок – заборгованість за кредитом; 49 098 гривень 91 копійка – заборгованість за процентами, чим порушуються права та інтереси ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».
Однак позивачем прийнято рішення про можливість застосування до позичальниці  ОСОБА_1  програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 27 416 гривень 41 копійки.
Короткий зміст судового рішення першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 січня 2026 року позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2023 року № 1184-8132 у сумі 27 435 гривень, з яких: 5 752 гривні 50 копійок – тіло кредиту; 21 682 гривні 50 копійок – проценти за користування кредитом.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Підписавши договір про відкриття кредитної лінії, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Кредитодавць свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, оскільки перерахував на реквізити карткового рахунку вказані позичальником у кредитному договорі грошові кошти у розмірі 5 900 гривень через платіжну систему LiqPay, що підтверджується довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Заборгованість відповідачки за укладеним договором підтверджується належними та допустимими доказами. Натомість позивач просив стягнути з відповідачки частину заборгованості, що є його правом.
Суд дійшов висновку, що звертаючись із цим позовом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у позивача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів видачі  ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором від 06 квітня 2023 року. 
Вважає, що доведення факту надання кредитодавцем коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», натомість позивач таких документів суду не надав та клопотання про їх витребування не заявляв.
Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що надані позивачем розрахунки заборгованості по кредитному договору не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність вказаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації.
Зауважує, що довідка, видана позивачем без вихідного номера та без дати, не є документом первинного бухгалтерського фінансового обліку та не може підтверджувати перерахування коштів відповідачу оскільки вона не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Узагальненні доводи та заперечення інших учасників справи
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що кредитний договір був укладений в електронній формі з належною ідентифікацією позичальника та підписаний одноразовим ідентифікатором, що за правовими наслідками прирівнюється до письмової форми договору.
Зазначає, що факт надання кредитних коштів підтверджується платіжними документами, а вчинення відповідачем дій з часткового погашення заборгованості свідчить про визнання нею умов договору та самого боргу
Отже, з огляду на свободу договору, сторони на власний розсуд погодили усі істотні умови, включаючи розмір процентів та строк кредитування, нарахування яких здійснювалося відповідно до законодавства, чинного на момент укладення правочину.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності вимог товариства та наданого розрахунку заборгованості.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
06 квітня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та  ОСОБА_1  за допомогою веб-сайту https://credos.com.ua/, який є частиною інформаційно-телекомунікаційної систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1184-8132 (далі – кредитний договір), згідно якого кредитодавець зобов`язується на умовах строковості, зворотності, платності, надати позичальнику грошові кошти (кредит), а позичальник (клієнт) зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом (пункти 2.2, 3.1, 3.2, 5 кредитного договору).
Кредитний договір № 1184-8132 підписаний ОСОБА_1 06 квітня 2023 року у порядку передбаченому пунктом 3 кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А8244».
З тексту кредитного договору вбачається, що сторони узгодили наступні умови: сума кредиту становить 5 900 гривень (пункти 4.1 договору); строк кредитування 300 днів (пункт 4.8 договору); тип процентної ставки – фіксована (застосовується протягом всього строку дії договору) та становить 3 %, які нараховуються на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами (пункти 4.3, 4.6 договору), базовий період складає 14 днів (пункт 4.4 договору).
Відповідно до пунктів 4.2, 12 договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (а. с. 10 - 15).
З наданих суду довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів судами встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у безготівковій формі на картковий рахунок вказаний відповідачкою у пункті 12 кредитного договору через платіжну систему LiqPay.
Із зазначених вище документів також вбачається наступне: номер платежу 2272277260; дата платежу 06 квітня 2023 року; сума та валюта операції 5 900 гривень; номер платіжної карти 4149 43ХХ ХХХХ ХХ48; платник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»; призначення платежу видача кредитних коштів за кредитним договором 1184-8132, 2023-04-06 (а. с. 16 - 17).
Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 квітня 2023 року № 1184-8132, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 19 вересня 2025 року складає 54 851 гривня 41 копійка, з яких: 5 752 гривні 50 копійок – заборгованість за тілом кредиту; 49 098 гривень 91 копійка – заборгованість за процентами у період з 06 квітня 2023 року по 30 січня 2024 року (а. с. 18 - 27).
Як встановлено судами, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» прийнято рішення про можливість застосування до позичальниці ОСОБА_1 програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 27 416 гривень 41 копійка.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи предмет та підстави позовної заяви, а також доводи апеляційної скарги, перед апеляційним судом постало наступне питання:
– чи є квитанція АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним доказом на підтвердження факту перерахування кредитних коштів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»?
– чи виконано кредитодавцем свій обов`язок з перерахування позичальнику кредитних коштів?
За обставин цієї справи, колегія суддів апеляційного суду виснувала, що (1) Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, разом з тим (2) квитанція АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів у сукупності із іншими долученими до матеріалів справи доказами дають підстави для висновку про належне виконання кредитодавцем обов`язку з перерахування позичальнику кредитних коштів.
Щодо узгодження сторонами істотних умов кредитних договорів
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення.
Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні.
Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
До такого виду договорів відноситься і договір позики, який відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 1046 ЦК України є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір – це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.
Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
З аналізу змісту договорів від 28 жовтня 2023 року №№ 4917626, 76659866, 7676310 та порядку їх виконання, колегія суддів доходить висновку, що між сторонами укладено саме кредитні договори, оскільки положення вказаних договорів передбачають зобов`язання кредитодавця щодо передачі грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон № 675-VIII). електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитний договір від 06 квітня 2023 року № 1184-8132 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 підписано останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А8244».
Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подавав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, підтвердила умови такого, після чого кредитодавець надіслав їй за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.
Крім того, факт укладення кредитного договору відповідачкою не заперечується.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що без здійснення вказаних дій відповідачкою договори не були би укладені сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23).
Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів та виникнення обов`язку щодо погашення заборгованості зі сторони відповідачки
Колегія суддів виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та у порядку, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Як вбачається з умов кредитного договору від 06 квітня 2023 року № 1184-8132 кредит надається позичальниці шляхом безготівкового переказу грошової суми на її банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) № НОМЕР_1 .
Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідачка будучи обізнаною про підписання кредитного договору, не вчиняла дій щодо захисту, на її думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаними договорами. У такий спосіб відповідачка намагається уникнути належного виконання зобов`язання.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц (провадження № 61-6952св24).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Як вбачається з умов кредитного договору від 06 квітня 2023 року № 1184-8132, зокрема пункту 4.2 договору кредит у сумі 5 900 гривень підлягає перерахунку на картковий рахунок позичальниці.
При цьому при оформленні заявки на отримання кредиту вказано наступні реквізити електронного платіжного засобу (карткового рахунку) – № НОМЕР_1 .
Як встановлено судами, факт перерахування кредитних коштів підтверджено квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів, з якої встановлено: номер платежу 2272277260; дата платежу 06 квітня 2023 року о 18 годині 56 хвилин; сума та валюта операції 5 900 гривень; номер платіжної карти 4149 43ХХ ХХХХ ХХ48; платник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»; призначення платежу видача кредитних коштів за кредитним договором 1184-8132, 2023-04-06 (а. с. 16 - 17).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № 1184-8132 підписано сторонами 06 квітня 2023 року о 18 годині 56 хвилин. З квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування кредитних коштів також вбачається, що грошові кошти позичальниці по цьому кредитному договору були перераховані о 18 годині 56 хвилин.
Підстав для висновку про недопустимість досліджуваної судами квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» апеляційним судом не встановлено.
Також колегія суддів враховує, що первинні банківські документи по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений законом.
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку ОСОБА_1 фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставини перерахування кредитних коштів відповідно до умов договору від 06 квітня 2023 року № 1184-8132, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20 (провадження № 61-11009св22).
У цій частині помилковими є аргументи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні первинні фінансові документи про видачу кредиту, з огляду на позицію Верховного Суду, наведену у постанові 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 (провадження № 61-7018св21), відповідно до якої Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 14 січня 2026 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
Ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 16 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК

Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА

Мирослава КУЛЯНДА