ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 м.Дніпро Справа № 908/3281/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Кучеренко О.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії Запорізького обласного управління на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 (головуючий в першій інстанції Лєскіна І.Є., повний текст складений та підписаний 29.01.2026)
у справі за позовом Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії Запорізького обласного управління 
до відповідачів: Фізичної особи - підприємця Науменка Анатолія Івановича, 
ОСОБА_1 
про стягнення коштів, 
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У жовтні 2025 року Акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії Запорізького обласного управління (надалі – АТ «Ощадбанк») звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Науменка Анатолія Івановича (надалі – ФОП Науменко А.І.) та ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 ) про солідарне стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 1222 від 07.02.2022, укладеним між ФОП Науменком А.І. та АТ «Ощадбанк» в особі філії Запорізького обласного управління, залученим під державні гарантії на портфельній основі, у розмірі 240924,39 грн.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 зупинено провадження у справі № 908/3281/25 до припинення перебування ФОП Науменка А.І. у складі Національної гвардії України, або Збройних силах України, або у інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
Господарським судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 07.11.2022 проходить військову службу у Збройних силах України. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі за його клопотанням на підставі п.3 ч.1 ст.227 ГПК України, до припинення його перебування у складі Національної гвардії України, або Збройних силах України, або у інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач у справі – АТ «Ощадбанк» в особі філії Запорізького обласного управління звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 про зупинення провадження у справі № 908/3281/25 з вимогами її скасувати, а справу направити до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.
Апелянт вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, формально застосувавши п.3 ч.1 ст.227 ГПК України без з`ясування об`єктивної неможливості участі відповідача у розгляді справи. На переконання апелянта, сам факт перебування особи у складі Збройних Сил України не є безумовною підставою для зупинення провадження. Апелянт вказує, що суд не перевірив наявність доказів фактичної неможливості участі ОСОБА_2 у розгляді справи, не врахував можливість участі через представника або в режимі відеоконференції та не оцінив його процесуальну поведінку. Апелянт звертає увагу, що підприємницька діяльність ОСОБА_2 станом на 30.01.2026 не припинена, що вказує на одночасне проходження ним служби у складі Збройних Сил України та здійснення підприємницької діяльності, а тому, на переконання апелянта, ОСОБА_2 має можливість представляти власні інтереси у суді. Також апелянт звертає увагу, що предметом позову у даній справі є солідарне стягнення з двох відповідачів простроченої заборгованості перед державою за кредитом, залученим під державну гарантію на портфельній основі, на суму здійсненої гарантом виплати за гарантією. На думку апелянта, стягнення простроченої заборгованості за кредитами, наданими під державні гарантії на портфельній основі, становить публічно-правовий інтерес, який має пріоритет над приватно-правовими інтересами фізичної особи. Натомість зупинення провадження у даній справі фактично позбавляє Банк можливості застосувати інструменти врегулювання заборгованості у найкоротші строки. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідачі ФОП Науменко А.І., ОСОБА_1 , будучи належним чином в порядку, передбаченому ч.3 ст.120, п.5 ч.6 ст.242 ГПК України повідомленими про розгляд апеляційної скарги у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, що підтверджується відповідними повідомленнями про результати вручення поштових відправлень, правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались. Такі обставини відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджають перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Кучеренко О.І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» в особі філії Запорізького обласного управління на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 у справі за позовом АТ «Ощадбанк» в особі філії Запорізького обласного управління до ФОП Науменка А.І., ОСОБА_1 про стягнення коштів, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, та витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали вказаної справи.
24.02.2026 матеріали справи № 904/5997/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Повна постанова складена 23 березня 2026 року.
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 відкрито провадження у справі № 908/3281/24 за позовом АТ «Ощадбанк» в особі філії Запорізького обласного управління до ФОП Науменка А.І. та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 240924,39 грн. за договором кредитної лінії № 1222 від 07.02.2022 щодо надання кредиту, залученого під державні гарантії на портфельній основі, укладеним між ФОП Науменком А.І. та АТ «Ощадбанк» в особі філії Запорізького обласного управління, поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 по якому виступила ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та на даний час не скасований.
Пунктом 2 вищезазначеного Указу Президента України постановлено: військовому командуванню (Генеральному штабу ЗСУ, командуванням видів, окремих родів військ (сил) ЗСУ, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин ЗСУ, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом з Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Одночасно, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» в країні оголошено та постановлено провести загальну мобілізацію. 
29.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, мотивоване проходженням ним військової служби, що ускладнює можливість особистого прибуття до суду або швидкого отримання документів. До клопотання були долучені документи у підтвердження статусу військовослужбовця відповідача ФОП ОСОБА_2 .
За наслідками розгляду вищезазначеного клопотання відповідача, у даній справі господарським судом постановлено ухвалу від 27.01.2026 про зупинення провадження на підставі п.3 ч.1 ст.227 ГПК України, до припинення його перебування у складі Національної гвардії України, або Збройних силах України, або у інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
У оскаржуваній ухвалі зазначено, що в судовому засіданні, яке відбулось 29.12.2025, відповідач ОСОБА_2 усно повідомив суд, що взяти участь у наступному судовому засіданні у нього не буде можливості у зв`язку з проходженням служби у Збройних силах України. Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2026 заперечила проти поданого клопотання про зупинення провадження у справі № 908/3281/25, зазначила, що підприємницька діяльність ОСОБА_2 не зупинена та він може брати участь у судових засіданнях.
Як вбачається з довідок Військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2025 № 1343 та від 26.12.2025 № 1445, майор ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з 07.11.2022. 
Перебування ОСОБА_2 на військовій службі у ЗСУ підтверджується також посвідченням офіцера серії НОМЕР_2 .
Зі змісту електронної довідки від 30.01.2026 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.08.2019, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21010000000031882, в процесі припинення не перебуває. 
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є перевірка висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі з мотивів перебування відповідача - фізичної особи у складі ЗСУ у період воєнного стану та оцінка узгодженості таких висновків із засадами добросовісності, пропорційності, рівності прав учасників справи, а також впливу публічно-правового характеру заборгованості на вирішення цього питання. 
Апелянт вважає, що саме по собі перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ не свідчить про об`єктивну неможливість його участі у розгляді справи. На переконання апелянта, для зупинення провадження на підставі п.3 ч.1 ст.227 ГПК України недостатньо самого факту формального перебування особи у складі ЗСУ, натомість ключовим є встановлення об`єктивної неможливості його участі у розгляді справи. Позивач зазначає, що підприємницька діяльність ОСОБА_2 станом на 30.01.2026 не припинена, що вказує на можливість представляти свої інтереси у суді особисто або шляхом участі у засіданні в режимі відеоконференції. 
Апелянт також зазначає, що зупинення провадження фактично позбавляє позивача можливості застосувати інструменти врегулювання заборгованості у найкоротші строки, як це вимагається ч.9 ст.17 Бюджетного кодексу України та п.35 Типового договору про надання державної гарантії на портфельній основі. Банк наголошує, що предметом позову є стягнення простроченої заборгованості перед державою за кредитом, залученим під державну гарантію на портфельній основі, і нормами Бюджетного кодексу не передбачено жодних підстав для зупинення заходів стягнення такої заборгованості. Позивач також посилається на ст.64 Конституції України, згідно з якою право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного стану, та на практику ЄСПЛ щодо розумності строків розгляду справи.
Аналізуючи зміст оскаржувуаної ухвали та доводи апелянта, суд бере до уваги наступне. 
Починаючи з 24.02.2022 та на момент прийняття цієї постанови, в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. З настанням цього особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.
З вищезазначеного моменту Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переведено у спеціальний правовий режим функціонування в цілому. При цьому юридичний статус цих військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, таких як перебування в районі безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій та участі у них.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи, до їх усунення. Інститут зупинення провадження у справі забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. 
Правила, встановлені вищезазначеною нормою, мають для суду визначальний характер, адже формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд та не залишає широкої дискреції.
При цьому п.3 ч.1 ст.227 ГПК України стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у господарському судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Матеріали справи містять докази перебування ОСОБА_2 на військовій службі в Збройних Силах України, а саме: довідки Військової частини НОМЕР_3 від 26.11.2025 № 1343 та від 26.12.2025 № 1445, посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 (а.с.7, 40-41 т.2). Відповідна інформація є належним в розумінні ГПК України доказом перебування відповідача ФОП ОСОБА_2 на військовій службі.
Оцінивши надані відповідачем ФОП Науменко А.І. докази перебування на військовій службі, а також правильно встановивши, що усі військові частини України на даний час переведені на воєнний стан, місцевий господарський суд правильно застосував положення вищезазначеної імперативної норми та зупинив провадження у справі до припинення таких обставин. 
Вищезазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, на яку посилався місцевий господарський суд в обґрунтування свого рішення за результатами розгляду клопотання відповідача ФОП Науменко А.І. Апеляційний суд цілком погоджується з такими висновками. 
Норма п.3 ч.1 ст.227 ГПК України не містить посилання на необхідність оцінки судом реальної можливості військовослужбовця (сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) взяти участь у судовому засіданні, умовами для її застосування є факт проходження служби у ЗСУ, прямо перерахованих у законі чи інших військових формуваннях, а також факт переведення відповідного підрозділу на воєнний стан або залучення до проведення антитерористичної операції.
Зі змісту ст.ст.227, 230 ГПК України вбачається, що підставами для поновлення зупиненого на підставі п.3 ч.1 ст.227 ГПК України провадження у справі можуть бути: припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження/збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.
Отже, приписи п.3 ч.1 ст.227 ГПК України не пов`язують можливість її застосування з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, яка має статус військовослужбовця, у військовій частині чи іншому військовому формуванні, залученому до ведення безпосередніх бойових дій. Питання переміщення військовослужбовця протягом дії воєнного стану з пункту постійної дислокації до території ведення безпосередніх бойових дій регулюється іншими нормативно-правовими актами, до того ж таке переміщення може носити раптовий характер, а доступ до інформації про таке переміщення може бути обмежений. Крім того, сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
З вищенаведених підстав апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про обов`язок суду при застосуванні п.3 ч.1 ст.227 ГПК України та ухваленні рішення про зупинення провадження у справі оцінювати реальну можливість військовослужбовця участі в судовому засіданні. Крім того, доказів недобросовісної поведінки відповідача ФОП Науменка А.І. у питанні його участі у судових засіданнях з розгляду даної господарської справи апелянтом суду не надано, відтак, суд виходить з презумпції добросовісної поведінки сторони. 
Оцінюючи доводи апелянта щодо недодержання судом принципу пропорційності та порушення балансу інтересів сторін, суд виходить з такого. 
Відповідно до ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Досягнення цих завдань відбувається через дію основоположних засад судочинства, серед яких - верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
За змістом ст.ст.7, 13 ГПК України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків. Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.
Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст.15 ГПК України, яка розкриває зміст принципу пропорційності у господарському судочинстві, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Принцип пропорційності є фундаментальним у праві ЄС та Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини, забезпечуючи, що будь-які обмеження прав є обґрунтованими та необхідними для досягнення легітимних цілей.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на компоненти тесту пропорційності обмеження прав: легітимна мета (втручання має переслідувати легітимну мету, зазначену у відповідній статті Конвенції); відповідність (заходи мають бути придатними для досягнення цієї мети); необхідність (не має бути менш обмежувальних альтернатив, які могли б досягти тієї ж мети); пропорційність у вузькому сенсі (втручання не повинно бути надмірним щодо переслідуваної мети, має бути справедливий баланс між правами особи та загальним інтересом).
Імперативні вимоги п.3 ч.1 ст.227 ГПК України щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі мають на меті гарантувати недоторканність гарантованих ст.6 Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, - військовослужбовців. Зупинення провадження у справі за участі військовослужбовця під час дії воєнного стану такій меті відповідає та не є очевидно непропорційним втручанням у право апелянта на розгляд справи упродовж розумного строку. 
Наведені апелянтом доводи щодо перешкод, які створюються зупиненням провадження у справі застосуванню інструментів врегулювання заборгованості у найкоротші строки, суд відхиляє, адже апелянт не позбавлений можливості використовувати такі інструменти врегулювання заборгованості у позасудовому порядку.
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд з цим, існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі. На переконання апеляційного суду, забезпечення права особи на участь у розгляді справи щодо неї, яке об`єктивно є обмеженим для військовослужбовців під час дії воєнного стану, має пріоритет над публічно-правовими інтересами, у тому числі щодо строків розгляду справи та публічно-правового характеру заборгованості відповідача. 
При цьому зупинення провадження у справі не може розглядатись як невиправдане затягування строків розгляду справи. Норма п.3 ч.1 ст.227 ГПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (ст.65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.
Не спростовує вищезазначених висновків суду і незупинена підприємницька діяльність ФОП Науменка А.І., оскільки така обставина не свідчить про те, що він має можливість брати участь у розгляді справи, у тому числі через представника або в режимі відеоконференції. Зазначені обставини стосуються статусу відповідача та порядку ведення ним підприємницької діяльності та не є обставинами, що виключають підстави та нівелюють обов`язок суду щодо зупинення провадження. 
Норма п.3 ч.1 ст.227 ГПК України має обов`язковий (імперативний) характер і не залежить від організаційно-правової форми господарської діяльності військовослужбовця, його корпоративних повноважень, можливості делегування повноважень іншим особам або фактичного здійснення юридично значимих дій від власного імені. Тобто обов`язок суду зупинити провадження на час перебування відповідача на військовій службі діє незалежно від того, чи є він підприємцем та чи має представника. 
У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співвідповідачів висувається єдина позовна вимога, що ґрунтується на єдиних підставах позову, а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись на загальне для співучасників обґрунтування (постанова Верховного Суду у складі ОП КЦС від 03.04.2024 у справі № 161/8822/19).
Колегія апеляційного господарського суду констатує, що за нинішньої редакції п.3 ч.1 ст.227 ГПК України у суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, за наявності відповідного клопотання такої особи та документів, що підтверджують відповідний її статус.
Таким чином, колегія суддів не вбачає допущення порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, що викладені в апеляційній скарзі та з вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги відхиляє. 
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 908/3281/25 до припинення перебування ФОП Науменка А.І. у складі Національної гвардії України, або Збройних силах України, або у інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан, на підставі п.3 ч.1 ст.227 ГПК України.
Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
8. Розподіл судових витрат
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.227, 269-271, 275-276, 282-284, 287 ГПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії – Запорізького обласного управління на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 у справі № 908/3281/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 у справі № 908/3281/25 про зупинення провадження - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля 

О.І.Кучеренко