Справа № 727/3098/26 
Провадження № 2-о/727/139/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року   м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці 
в складі:
головуючого судді Терещенко О.Є.
при секретарі Аниськовій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перший відділ держав-ної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Івано-Франківського міжре-гіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті,-

встановив:
Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області, Україна.
Вказує, що факт смерті її батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Одеси Одеської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ро-ку, підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_1 видане 24.01.2026 року органом самопроголошеного утворення на тимчасово окупованій те-риторії України в місті Маріуполі Донецької області та копією медичного свідоцтва про смерть серії 21 №201115023 від 05.01.2026 року, відповідно до якого вказана при-чина смерті «Ішемічна хвороба серця».
Зазначає, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявниці необхідно для реєстрації смерті в Державному реєстрі актових записів України та отримання свідоц-тва про смерть встановленого зразка. 
У зв`язку з вищенаведеним, просила встановити факт, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Одеса Одеської області Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполі Донецької області Україна у віці 87 років.
Заявник у судове засіданні не з`явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.
Представник заінтересованої особи Перший відділ державної реєстрації актів ци-вільного стану у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Мі-ністерства юстиції України у судове засідання не з`явився.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з на-ступних підстав.
Так, у відповідності до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид не-позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорю-ваних прав.
Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи май-нових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав грома-дян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною те-риторії України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022р. № 309, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12. 2022р. за N 1668/39004, затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Згідно із зазначеним Переліком, уся територія Маріупольського району, в тому числі м. Маріуполь, перебуває в тимчасовій окупації.
Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».
Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово оку-пованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.
Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивіль-ного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
За приписами п.5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану», за-тверджених Наказом Мінюста від 18.10.2000 р. № 52/5, підставою для державної реє-страції смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого за-тверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545, за-реєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024.
Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та зако-нами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупо-ваній території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків».
Пунктом 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті фізичної особи прово-диться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно частини 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України вбача-ється, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій тери-торії України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами по-мерлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Що стосується можливості при розгляді заяв прийняття судом до уваги докумен-тів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на окупованій території, ВССУ зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово оку-пованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною дру-гою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Поряд із цим, відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Між-народного суду (ООН) у справі Намібії - не можуть визнаватись недійсними всі доку-менти, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Це стосується реєстрації смертей, народжень, шлюбів.
ВССУ зазначив, що, враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закла-дами), що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взає-мозв`язку при розгляді справ в порядку статті 317 ЦПК.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.5).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.4).
Щодо факту, з приводу встановлення якого звернулася до суду заявниця ОСОБА_7 , суд зазначає, що судом досліджено обставини щодо смерті її батька на під-ставі відомостей, зазначених у заяві про встановлення відповідного факту та наданих доказів, у тому числі, свідоцтві про смерть особи, виданого органом самопроголо-шеного утворення, розташованого в місті Маріуполь, окупованому рф. Урахування су-дом цього документу для встановлення факту смерті батька заявниці узгоджується з нормами статті 9 Закону №1207-VII та практикою Верховного Суду.
При цьому, згідно медичного свідоцтва про смерть серії 21 №201115023 від 05.01. 2026 року, причиною смерті ОСОБА_2 став легеневий набряк та ішемічна хвороба серця.
За таких обставин, оскільки заявниця фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, і такий факт підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 197, 206, 259, 263-265, 273, 293, 315, 317 ЦПК України, -

ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Перший відділ дер-жавної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Івано-Франківського міжре-гіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Одеса Одеської області Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполі Донецької області Україна у віці 87 років.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України допустити рішення до негайного вико-нання. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рі-шення не зупиняє його виконання.
Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів ци-вільного стану за місцем ухвалення рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Є.Терещенко