Справа № 740/3191/25 
Провадження № 2/740/95/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року       місто Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Гагаріної Т.О., 
секретаря судового засідання Мартиненко Ю.А.,
за участі:
законного представника позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Євчука Д.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Середи Д.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах обмежено дієздатного ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 192 500 грн безпідставно набутих грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 на початку березня 2019 року своєму знайомому ОСОБА_2 позичив грошові кошти, які останній обіцяв повернути протягом березня 2021 року.
Так у період з 03 по 12.03.2019 ОСОБА_3 на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 перерахував грошові кошти на загальну суму 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 - 3500,00 грн, 08.03.2019 - 54 000,00 грн, 11.03.2019 - 54 000,00 грн, 12.03.2019 - 81 000,00 грн. При цьому жодних письмових договорів із ОСОБА_2 не укладав. 30.03.2021 та 14.04.2021 він звертався до відповідача з вимогами про повернення безпідставно набутих ним грошових коштів, що були перераховані на картковий рахунок у березні 2019 року з його карткового рахунку, проте його вимоги залишилися без задоволення, грошові кошти відповідач не повернув. 
Зазначив, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 24.06.2022 у справі № 740/4128/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів встановлено, факт отримання ОСОБА_2 на картковий рахунок від ОСОБА_3 грошових коштів за період з 03 березня 2019 року по 12 березня 2019 року в загальній сумі 192 500 грн, і сам ОСОБА_2 , визнав даний факт отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в зазначеній сумі. Наявність цього рішення спонукає ОСОБА_3 , притягнути до участі в справі як відповідача ОСОБА_5 (відповідач-2), хоча останній і не залучався судом до участі в зазначеній справі. ОСОБА_2 , не заперечуючи фактичного отримання з платіжних карток ПриватБанку ОСОБА_3 на свою банківську картку у період з 03 по 12 березня 2019 року коштів, на загальну суму 192 500 грн, зводить свою позицію до того, що кошти, які ним отримані від позивача були передані ним його знайомому ОСОБА_6 - відповідачу 2 для оплати будівельних матеріалів та робіт з яким у позивача була домовленість. Проте, достовірної, належної інформації, котра має важливе значення зокрема, договору спрямованого на виникнення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , цивільних прав та обов’язків, та яка б свідчила про існування зобов’язань у останнього щодо передачі отриманих ним від позивача грошових коштів в сумі 192500 грн, іншій особі ОСОБА_6 не існує. 
Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, а кошти отримані відповідачами набуті ними без наявності достатності правових підстав, то їх може бути витребувано як безпідставне збагачення. 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.06.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
04.07.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_2 дійсно знайомий з позивачем з 2012 року і перебував з ним у дружніх відносинах. У лютому – березні 2019 року ОСОБА_2 працював водієм у ОСОБА_7 і це він познайомив останнього з ОСОБА_3 , які вирішили побудувати літню терасу у м.Києві на території пляжу «Африка» в Оболонському районі м. Києва. Оскільки ОСОБА_3 перебував за кордоном на відпочинку, а розраховуватися за матеріали та роботу необхідно було в м.Києві, вони домовилися, що позивач здійснюватиме переказ коштів на банківську картку відповідача. Вказані кошти відповідач повністю та безпосередньо передавав ОСОБА_8 , які він використовував для оплати будівельних матеріалів та робіт. Пізніше в ОСОБА_7 почалися проблеми із земельною ділянкою, і позивач звернувся до нього для повернення грошей, але той не міг повернути гроші повністю, повертав частинами. Зазначив, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у справі №740/4128/21 від 24.06.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено повністю. Орієнтовний розрахунок судових витрат, які ОСОБА_2 поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 40 000 грн. Детальний розрахунок судових витрат, а також документи на підтвердження таких витрат будуть надані в порядку, визначеному ч.8 ст.141 ЦПК України, протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду.
29.07.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначив, що на сьогоднішній день встановлено, що ОСОБА_2 отримав 192 500 гривень від ОСОБА_3 . Про це свідчать як банківські документи, так і сам ОСОБА_2 не заперечує їх отримання. Факту документального підтвердження передачі коштів ОСОБА_4 взагалі не існує. Щодо тверджень, що ОСОБА_4 нібито частково повертав кошти ОСОБА_3 , то вважає, що це свідомі намагання ОСОБА_2 ввести суд в оману, оскільки ніяких доказів на підтвердження цього немає. У свою чергу, ОСОБА_3 відразу після закінчення навчання з’явились ознаки певних психоневрологічних розладів та з’явились нові друзі - брати Покрасьони, які фактично цілодобово, протягом року «опікувались» ним, а фактично його майном та фінансами. ОСОБА_2 навіть вмовив ОСОБА_3 за його рахунок орендувати будинок у Києві, щоб повністю його контролювати і жити з ним. Вони вмовили ОСОБА_9 купити для їх користування авто преміум класу за 30 000 доларів, який потім продали, а кошти привласнили. Загалом ОСОБА_2 майже рік жив за рахунок ОСОБА_3 , при цьому, використовуючи його хворобливий стан, спонукав до продажу двох квартир, трьох авто, а також частково привласнював готівку, яку позивач використовував для роботи. Коли йому вдалося забрати сина, то якраз у цей час брати Покрасьони і зникли, а син перебував у стані загострення хвороби, і в нього не було коштів навіть на продукти. Загалом результатом діяльності ОСОБА_2 , стало те, що їхня родина втратила більше 9 000 000 гривень. Ним було подано заяву до поліції про шахрайські дії групи осіб у складі чотирьох осіб, які за попередньою змовою, з метою особистого збагачення, використовуючи стан здоров’я ОСОБА_3 привласнили його грошові кошти в особливо великих розмірах. У задоволенні заяви про стягнення витрат на адвоката у розмірі 40 000 грн просив відмовити.
30.07.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазанчив, що доводи відповіді на відзив законного представника позивача ОСОБА_1 зводяться до того, що він вважає позовні вимоги доведеними, встановленими обставини щодо отримання коштів ОСОБА_2 , та зазначає, що останній нібито тривалий час збагачувався за рахунок його недієздатного сина у зв’язку з чим ним подана заява до правоохоронних органів. Дані доводи не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вони не підкріплені жодними доказами. Доводи ОСОБА_1 про те, що він не долучає заяву про шахрайські дії певних осіб, оскільки ОСОБА_2 може перешкоджати слідству спрямовані лише на те, що щоб справити негативне враження на нього. З урахуванням того, що до матеріалів справи не долучена копія витягу з ЄРДР, ОСОБА_2 підозра з даного приводу компетентними органами не вручалась, обвинувальний вирок не ухвалювався, а тому з урахуванням положень ст.62 Конституції України такі доводи ОСОБА_1 на увагу не заслуговують. Що стосується доводів законного представника, що відповідачі користувались тим, що позивач страждав на психоневрологічний розлад і тому вони збагачувались за його рахунок, то варто відмітити, що ОСОБА_3 обмежено дієздатним був визнаний рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова 23.01.2025 (№ 750/1185/24). Доказів тому, що до 2024 року ОСОБА_3 страждав на психоневрологічний розлад або психічне захворювання суду не надано. Доводи відповіді на відзив зводяться до особистої переоцінки поданих стороною відповідача ОСОБА_2 доказів та обставин, які вже встановлені преюдиційними рішеннями судів у справі № 740/4128/21. Посилання ОСОБА_3 на неналежність таких доказів як переписки з месенджеру Viber та аудіозаписів телефонних розмов не можуть бути прийнятими до уваги судом, оскільки вони також досліджувались у справі № 740/4128/21. Щодо судових витрат, які ОСОБА_2 поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи, то розрахунок є орієнтовним та попереднім, про що зазначено у відзиві.
У судовому засіданні законний представник позивача підтримав вимоги викладені у позовній заяві та пояснив, що його син ОСОБА_3 навчався та працював у м.Харків, отримував підробіток. Йому відомо, що ОСОБА_2 працював у його сина. Також знає, що між сином, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була домовленість з проводу коштів, він передав їм кошти, але вони поділили їх між собою та не повернули. Тобто ним скористалися та обдурили. Це не єдиний випадок, коли його сина «розвели на гроші» та вимагали, з приводу чого вони зверталися до правоохоронних органів. Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості, зокрема із відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на його думку, останні поділили отримані кошти між собою, тому мають відповідати солідарно. Вважає, що між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини, передані позивачем відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти, набуті відповідачами безпідставно та підлягають поверненню позивачу.
Представник позивача підтримав вимоги викладені у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 суду показав, що працював у ОСОБА_4 водієм та охоронцем. Коли у останнього були проблеми з коштами та він не міг платити йому заробітну плату, то став працювати на ОСОБА_3 - охоронцем та водієм. З ОСОБА_3 він знайомий з дитинства, товаришували. ОСОБА_3 займався маслом, яке купував та перепродував. Між ними були нормальні стосунки, доки цей бізнес не зупинився, після цього їхні стосунки погіршилися. Йому відомо, що у ОСОБА_4 з ОСОБА_3 була домовленість щодо ведення спільного бізнесу, якій саме йому не відомо. Оскільки ОСОБА_4 перебував за кордоном і не мав відкритого банківського рахунку, то фактично ОСОБА_3 не міг здійснити передачу коштів на пряму ОСОБА_4 , тому це відбувалося через нього. ОСОБА_10 перекидав кошти йому на рахунок, а він знімав готівку та передавав частинами ОСОБА_4 . Після погіршення стосунків ОСОБА_3 вимагав від нього повернення коштів, але він повідомив, що всі кошти передав ОСОБА_4 , тому він має вирішувати це питання з ним. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях.
Відповідач ОСОБА_4 про місце, день та час слухання справи належним чином повідомлений шляхом направлення рекомендованого повідомлення на адресу місця його знаходження. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або відзиву на позов не подав.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
За змістом ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.1, 5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_2 на картковий рахунок НОМЕР_1 кошти, зокрема, у період з 03 по 12 березня 2019 року на загальну суму 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 - 3500,00 грн, 08.03.2019 - 54 000,00 грн, 11.03.2019 - 54 000,00 грн, 12.03.2019 -81 000,00 грн, що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк» по витратам по картці/рахунку за період НОМЕР_2 (а.с.72-75).
У матеріалах справи наявні фотокартки та роздруківка з додатку «Вайбер», компакт-диск з аудіозаписами розмов, які підтверджуються спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.).
15.05.2025 ОСОБА_1 представник ОСОБА_3 направляв претензію щодо повернення коштів у сумі 192 500 грн відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.19).
Як зазначає позивач, у зв`язку із невиконанням відповідачами зазначеної вимоги та не повернення йому грошових коштів, він звертається до суду з посиланням на ст.1212 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 с.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно ч.1 ст.202, ч.ч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
З наведених норм вбачається, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
У разі, якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст.1212 ЦК України.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Такі висновки щодо предмету регулювання положень глави 83 ЦК України викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин підлягають врахуванню судом.
З матеріалів справи вбачається, згідно виписки по витратам по картці за період з 03 по 12 березня 2019 року ОСОБА_3 з карткового рахунку було перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 - 3500,00 грн, 08.03.2019 - 54 000,00 грн, 11.03.2019 - 54 000,00 грн, 12.03.2019 - 81 000,00 грн.
З позовної заяви вбачається, що вказані кошти ОСОБА_3 було перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , без наявної правової підстави, а тому їх може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що вказані кошти він отримав від позивача на свій картковий рахунок для подальшої передачі їхньому спільному знайомому ОСОБА_4 , з яким у позивача була домовленість щодо будівництва літнього майданчика кафе у м. Києві.
На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано роздруківку переписок у додатку «Вайбер» між сторонами у справі, аудіозапис розмов (два файли «Батрак», «Раміз»).
Таким чином, набувачем (володільцем) переданих позивачем спірних грошових коштів є не ОСОБА_2 , а ОСОБА_11 , і цільове призначення вказаних грошових коштів на виконання досягнутих між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 певних домовленостей, в силу яких і здійснювалися спірні перерахування коштів і таке підтверджено як поведінкою сторін, які тривалий час не пред`являли будь-яких претензій один до одного, так і наведеними належними доказами у справі, що відповідно виключає можливість вважати, що грошові кошти відповідачем набуто безпідставно без відповідної правової підстави.
За вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 є набувачем спірних коштів та що він збагатився за рахунок позивача, як потерпілого, поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, вимога позивача про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.1212 ЦК України не підлягає задоволенню.
Суд виходить з відсутності підстав вважати наявність незаконного збагачення ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_3 , оскільки це відповідає принципу сonventio facit (vincit) legem» - угода створює право (тобто закон зобов`язує сторони виконувати те, про що вони домовилися).
У цьому випадку право відповідача володіти спірними коштами з огляду на те, що сторони, а саме ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 були між собою знайомі, між ними існували відносини, пов`язані з необхідністю здійснення грошових переказів, для передачі вказаних коштів ОСОБА_4 , з яким у позивача були певні домовленості.
Отже, неодноразове перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача кількома платежами з визначенням його імені, свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлено характером особистісних стосунків, які склались між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 . Зазначене також підтверджується перепискою та аудіозаписом розмов між сторонами стосовно домовленості з іншою особою про надання певних послуг, а тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставне збагачення відповідача.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.06.2022 у справі № 740/4128/21, яке набуло законної сили, встановлено, що цільове призначення вказаних грошей – на виконання досягнутих між останнім і позивачем певних домовленостей, і цих обставин позивач не спростував належними і допустимими доказами. Отже, вказані грошові кошти позивач передавав через відповідач  ОСОБА_2 іншій особі - ОСОБА_4 , з якою в нього була певна домовленість, про що він був обізнаний у момент передачі грошей.
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційністю є обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають повторному доказуванню. 
Таким чином, задоволення даного позову призвело б до існування двох взаємовиключних судових рішень щодо одних і тих самих правовідносин між тими самими сторонами, що є порушенням ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України щодо обов`язковості судових рішень.
Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували виникнення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 боргових зобов`язань після ухвалення Ніжинським міськрайонним судом рішення від 24.06.2022.
Право на судовий захист не є абсолютним і не може використовуватися для зловживання процесуальними правами шляхом багаторазового ініціювання тотожних спорів всупереч судовим рішенням, що набрали законної сили.
Якщо між сторонами існують договірні (або інші зобов`язальні) правовідносини, або якщо кошти були передані на виконання певних домовленостей, положення ст. 1212 ЦК України застосуванню не підлягають. Правова природа правовідносин сторін виключає можливість одночасного застосування до них норм про договірні зобов`язання та норм про безпідставне набуття грошових коштів. Такі норми є взаємовиключними.
Позивач, звертаючись до суду, стверджував, що грошові кошти передавалися ОСОБА_2 саме як позика, на виконання усної домовленості між ними. Не зважаючи на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення договору позики, це не змінює правової природи переказу грошових коштів та не свідчить про те, що їх набуто безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України.
Якщо кошти передані особою добровільно та без помилки, і при цьому не існувало попереднього зобов’язання, такі кошти не підлягають поверненню як безпідставно набуті, якщо особа, що їх передала, усвідомлювала відсутність зобов’язання.
Згідно ст. 1047 ЦК України  договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Сама по собі відсутність письмової форми договору між сторонами не свідчить про безпідставність отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів.
ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів того, що перерахування грошових коштів ОСОБА_2 відбулося помилково.
Скріншоти переписок у месенджері між сторонами щодо існуючого спору про повернення коштів, суд не бере до уваги, оскільки з наданої переписки не можливо встановити про які саме кошти іде мова, чи існують певні домовленостості між позивачем та ОСОБА_12 чи ОСОБА_2 , які мають бути виконані.
Таким чином, вимога позивача про стягнення коштів на підставі ст.1212 ЦК України, тобто обрання способу захисту у спірних правовідносинах шляхом стягнення грошових коштів за договором позики, за відсутності існування самого договору позики, є неналежним способом захисту.
Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_13 безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне.
Позивач обґрунтовує свій позов про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів тим, що рішенням суду у справі № 740/4128/21 встановлена обставина, що набувачем переданих позивачем спірних грошових коштів є не ОСОБА_2 , а ОСОБА_14 . Тому вважає, що ОСОБА_4 порушив його права, безпідставно збагатився, оскільки ніяких договірних домовленостей між ними не було.
Разом з тим, судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 існувала усна домовленість про ведення спільного бізнесу, посередником у чому виступав ОСОБА_2 , а саме він передавав грошові кошти отримані від ОСОБА_3 – ОСОБА_15 .
З пояснень сторін вбачається, що їхня поведінка свідчила про наявність у них певних зобов`язань, з метою виконання яких було передано кошти. Позивач вважав, що передавши кошти ОСОБА_2 , він уклав договір позики і у випадку не виконання зобов`язань останнім, він має право отримати ці кошти, як за договором позики. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив, що отримував кошти від позивача для передачі ОСОБА_4 , який не мав відкритого банківсього рахунку та на той час перебував за межами України. 
Із дослідженого аудіозапису розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_3 у ході розмови вимагає від ОСОБА_2 повернення коштів. На що, останній відповідає, що грошові кошти він передав ОСОБА_4 . У свою чергу ОСОБА_3 говорить, що йому байдуже де він подів гроші, і де візьме, але має їх повернути, інакше буде позиватися.
Зі змісту аудіозапису розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 повідомляє про те, що ОСОБА_3 вимагає від нього кошти. На що ОСОБА_4 відповідає, що скаже ОСОБА_3 , що всі гроші були передані йому. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів з ОСОБА_4 , не ґрунтуються на вимогах матеріального права, є необґрунтованими та недоведеними, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, оскільки, позивачем не надано суду достовірних доказів про безпідставне збагачення відповідача ОСОБА_4 за рахунок коштів позивача.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку що на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачами не поширюється дія ст.1212 ЦК України.
За вказаних обставин суд дійшов висновків про те, що грошові кошти не можна визнати як безпідставно набуте майно, а питання виконання чи невиконання домовленості між сторонами не входить до предмету розгляду даної справи.
Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,
ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах обмежено дієздатного ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Т.О.Гагаріна