441/1485/25 2/441/90/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
09 квітня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Перетятько О.В.,
за участі секретаря Сороки М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городок Львівської області справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Струс Наталії Ярославівни до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Львівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності, визнання недійсним та скасування розпорядження та Державного акту, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -
в с т а н о в и в :
адвокат Струс Н.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до Городоцької міської ради Львівської області, Львівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, просила визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької РДА від 11 січня 2002 року № 9, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2, 3423 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Завидовицької сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085966 виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі означеного розпорядження, скасувавши запис про його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 2, 48 га, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифіката ЛВ № 146253 зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) - Завидовицька сільська рада за № 3727 від 21 травня 1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку через відсутність правовстановлюючих документів та видачу державного акта після смерті спадкодавця. Зазначає, що спір щодо зазначеного спадкового майна відсутній, спадкоємців, які претендують на будинок, крім позивача, немає, в інший спосіб реалізувати своє право на зазначений житловий будинок та земельну частку (пай) позивач не може, з огляду на що, просила позов задовольнити.
Ухвалою судді від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі, а 11 листопада 2025 року замінено неналежного відповідача у справі Городоцьку міську раду Львівської області на Великолюбінську селищну раду Львівського району Львівської області. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Струс Н.Я. у заяві від 12 листопада 2025 року вимоги підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її довірителя.
Представник Великолюбінської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, 24 лютого 2026 року подав до суду заяву, не заперечив щодо задоволення позову, просив про розгляд справи за відсутності представника селищної ради.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть серія  НОМЕР_1 , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до смерті проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 3423 га, яка належала спадкодавцю згідно Державного акту І-ЛВ № 085966, виданого 15 січня 2002 року на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 11 січня 2002 року за № 9 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю за № 1231.
Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її син - ОСОБА_2 та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, 23 червня 2003 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на грошовий вклад та неодержану компенсаційну виплату, однак листом державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори від 17 червня 2016 року та 31 жовтня 2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу, а також видачу державного акта на право власності на земельну ділянку після смерті спадкодавця. 
Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року.
Так, статтею 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємцями за законом першої черги є батьки, діти, другий з подружжя.
Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог статті 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
За вимогами статті 373 ЦК України, статті 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. 
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. 
Згідно пункту 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. 
Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі № 587/2672/19 (провадження № 61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження № 61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 551/1075/17 (провадження № 61-15000св19).
Згідно положень статті 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною другою статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
За положеннями статті 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно положень статті 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.
Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11 січня 2002 року, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2, 3423 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після її смерті в цій частині слід визнати недійсним.
Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані.
Оскільки на підставі вищевказаного розпорядження 15 січня 2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ № 085966, такий теж слід визнати недійсними та скасувати запис про його реєстрацію.
Між тим, як вбачається із копій Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ № 146253 від 21 травня 1997 року та Витягу з Книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) № 29-1308-0.4-3143/2-16 від 16 червня 2016 року, за ОСОБА_2 значиться Сертифікат серія ЛВ № 146253 від 21 травня 1997 року, виданий на підставі рішення Городоцької Ради народних депутатів № 70 від 21 березня 1996 року та зареєстрований 21 травня 1996 року за № 3727, за яким їй належало право на земельну частку (пай) площею 2, 48 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, на території села Поріччя Задвірне Завидовицької сільської ради.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), відтак, належне їй на час смерті право на земельну ділянку площею 2.48 га входить в склад спадщини після її смерті.
Окрім цього, із довідок Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області № 778 від 20 травня 2016 року та Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області № 51 від 03 червня 2025 року, копії технічного паспорта від 03 липня 2025 року, копій з погосподарських книг за 1991-1995 роки, убачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 61, 4 кв.м, житловою площею 22, 7 кв.м, 1939 року побудови, відповідає будівельним нормам, право власності на нерухомість не зареєстровано, ОСОБА_2 була фактичним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , до смерті проживала у ньому, разом із нею проживав та був зареєстрований син ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.
З огляду на вищенаведене, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись статтями 13, 81, 89, 90, 211, 247, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП:  НОМЕР_2 , проживаючим у селі Поріччя Задвірне Львівського району Львівської області) право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11 січня 2002 року, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2, 3423 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Завидовицької сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю Серія І-ЛВ № 085966 від 15 січня 2002 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі означеного розпорядження, скасувавши запис про його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1231.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП:  НОМЕР_2 , проживаючим у селі Поріччя Задвірне Львівського району Львівської області) право на земельну частку (пай) площею 2, 48 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що належало ОСОБА_2 на підставі Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ № 146253, виданого на підставі рішення Городоцької Ради народних депутатів № 70 від 21 березня 1996 року та зареєстрованого в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 3727, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя Перетятько О.В.