Справа № 420/41297/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії начальника КМУВГ Забалуєва О.Є.;
визнати незаконним та скасувати наказ №591-В;
зобов`язати КМУВГ надати ОСОБА_1 відпустку з 03.12.2025 по 03.02.2026;
винести окрему ухвалу щодо порушень.
Ухвалою суду від 16.12.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою суду від 19.12.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою суду від 19.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 24.12.2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвалою суду від 26.12.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. №136241/25 від 25.12.2025) – повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою суду від 01.01.2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.
Від позивача надійшла заява про зміну предмета адміністративного позову, в якій просить розглядати справу з урахуванням наказів відповідача № 591-В та № 290. В заяві позивач вказує, що у зв`язку з виданням відповідачем наказу № 290 від 22.12.2025 року, який безпосередньо пов`язаний з предметом спору та істотно порушує його трудові права, просить змінити предмет адміністративного позову та доповнити його вимогою про визнання протиправним і скасування наказу № 290.
Ухвалою суду від 01.01.2026 року заяву позивача про зміну предмета адміністративного позову залишено без руху.
05.01.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення квитанції про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.
Розгляд справи здійснювати за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства, в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії начальника КМУВГ Забалуєва О.Є.;
визнати незаконним та скасувати наказ №591-В;
визнання протиправним і скасування наказу № 290 від 22.12.2025;
зобов`язати КМУВГ надати ОСОБА_1 відпустку з 03.12.2025 по 03.02.2026;
винести окрему ухвалу щодо порушень.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів – відмовлено. Витребувано у Кілійського міжрайонного управління водного господарства належним чином завірені копії матеріалів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу №290 від 22.12.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спір виник у зв`язку з умисним та систематичним порушенням відповідачем трудового законодавства, а саме: незаконною зміною строків відпустки, виданням протиправного наказу №591-В, наданням неправдивих роз`яснень та відмовою виправити порушення після його вимог-претензій.
Позивач зазначає, що КМУВГ незаконно: — змінило строки відпустки; — скоротило тривалість до 13 днів; — застосувало нерелевантну ч.4 ст.12 Закону; — послалося на виробничу необхідність, якої закон не передбачає. 04.12, 05.12 і 08.12 позивачем подано три вимоги-претензії з вимогою скасувати наказ. Відповідач проігнорував правові аргументи та не виконав вимоги. У листі №970-25 від 09.12.2025 КМУВГ неправдиво стверджує, що відпустка за ст.12 «надається за угодою сторін», що суперечить закону, та посилається на неіснуючі роз`яснення. У листі від 10.12.2025 відповідач повторно підтверджує незаконний наказ №591-В та відмовляється виконати закон, що доводить триваюче порушення прав.
На думку позивача, наявні порушення ч.3 ст.12 Закону №2136-IX — імперативна норма; ст.26 Закону «Про відпустки» — строки визначає працівник; ст.19 Конституції України — посадова особа діяла поза законом; ознаки адміністративних і кримінальних правопорушень: ст.172, 173 КУпАП, ст.41 КЗпП, ст.366 КК України; порушення ст.18 Закону «Про звернення громадян». При цьому, практика ВС підтверджує обов`язковість надання такої відпустки.
Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що після розгляду заяви Позивача Відповідачем та з урахуванням виробничої необхідності, а також з метою забезпечення безперервної роботи підприємства, Відповідачем було відмовлено у наданні Позивачу відпустки без збереження заробітної плати у повному обсязі відповідно до частини третьої статті 12 Закону України № 2136-ІХ за запитуваний період. У зв`язку з цим Відповідачем було видано наказ «Про надання відпустки Олексію Балану» від 04 грудня 2025 року № 591-В. Надалі, у зв`язку з допущенням технічної помилки, Відповідачем було видано коригуючий наказ «Про внесення змін до наказу № 591-В від 04 грудня 2025 року», яким усунуто зазначену неточність, Позивачу надісланий на ознайомлення Наказ №286 від15.12.2025року, електронною та наземною поштою. Станом на дату подання заяви Позивача, у відділі з управління інфраструктури в якому виконує посадові обов`язки Позивач, фактично працюють троє працівників, при цьому штатна чисельність відділу складає шість працівників. Із зазначених трьох працівників, двоє виконують свої посадові обов`язки у Білгород-Дністровському районі, тоді як єдиний працівник безпосередньо начальник відділу забезпечує роботу на території Ізмаїльського району. У результаті кадрового дефіциту на начальника відділу покладено критичне службове навантаження, що призводить до необхідності одноосібного забезпечення основних функцій відділу на території Ізмаїльського району, та створює ризик порушення безперервності виконання покладених на відділ завдань, особливо на кінець року. Тому начальник Кілійського міжрайонного управління водного господарства має право визначити дату початку відпустки або скоригувати її тривалість відповідно до ч.3,ст.12 Закону 2136-ІХ. Згідно з даними обліку використання відпусток, Позивач має право на основну щорічну відпустку тривалістю 14 календарних днів за фактично відпрацьований час, начальник Управління не має право відмовити Позивачу у наданні такої відпустки, про це Позивача було проінформовано листом від 10.12.2025 № 1-15-16/973-25. Позивач неодноразово направляв Відповідачу Вимоги-претензії щодо скасування наказу №591-В від 04.12.2025, на всі його звернення було надано відповіді в установленому законом порядку, та відправленні електронною та наземною поштою що підтверджується описом вкладення. У зв`язку з технічною помилкою працівників відділу кадрів у листах-відповідях помилково здійснювалося посилання на частину четверту закону про працю. Керівник Управління не зобов`язаний задовольняти вимогу працівника про скасування правомірного наказу, якщо він виданий на підставі законодавства та відповідно до виробничої необхідності.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що незважаючи на відкриття провадження та обізнаність про судовий спір, КМУВГ видало наказ № 290 про призупинення дії трудового договору, чим фактично змінило правове становище позивача та створило нові обмеження його трудових прав. Такі дії порушують принцип status quo та свідчать про зловживання владними повноваженнями.
Також позивач зазначив, що посилання відповідача на листи Держпраці не може вважатися належним доказом законності його дій, оскільки перевірка не проводилась, фактичні обставини не досліджувались, а правова оцінка наказу № 290 відсутня.
Позивач вважає, що відзив відповідача не спростовує позовних вимог, а підтверджує наявність системної та умисної моделі поведінки, спрямованої на обхід судового контролю, порушення принципу status quo та обмеження трудових прав позивача.
Представником відповідача до суду подано додаткові пояснення, в яких відповідач зазначив, що в ході додаткового аналізу правового регулювання статті 13 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а також під час проведення перевірочних заходів контролюючими органами Держпраці, Відповідачем було встановлено відсутність правових підстав для подальшого застосування призупинення дії трудового договору. У зв`язку з цим прийнято рішення про скасування наказу «Про призупинення дії трудового договору» від 22.12.2025 №290, що оформлено відповідним наказом від 14.01.2026 року № 12, та проінформовано Позивача шляхом відправлення даного наказу електронною та наземною поштою. Скасування наказу від 22.12.2025 №290 було здійснене з метою забезпечення дотримання трудових прав Позивача, та недопущення подальших правових спорів. Прийняття наказу про призупинення було зумовлене поведінкою Позивача, який фактично припинив виконання своїх трудових обов`язків без повідомлення про те керівництво. Разом з тим, Відповідач, діючи добросовісно, після додаткової правової оцінки усунув правові наслідки зазначеного наказу шляхом його скасування.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства на посаді інженера 1 категорії відділу з управління інфраструктурою.
01.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Кілійського міжрайонного управління водного господарства із заявою, в якій просив надати відпустку без збереження заробітної плати на період військового стану відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки» та ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 03.12.2025 року по 03.02.2026 року.
Листом від 04.12.2025 року № 1-15-16/954-25 Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства на заяву від 01.12.2025 року повідомлено ОСОБА_1 , що:
«відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», повідомляємо, що згідно з вимогами зазначеної норми відпустка без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану надається за згодою сторін, тобто за погодженням між працівником і роботодавцем. Закон не встановлює обов`язку роботодавця надавати таку відпустку у разі звернення працівника. Після розгляду Вашого звернення та з огляду на виробничу необхідність і забезпечення безперервності роботи підприємства, підприємство не має можливості надати відпустку без збереження заробітної плати за ч. 3 ст. 12 Закону № 2136-IX у запитуваний період. 
Разом з тим повідомляємо, що Кілійське міжрайонне управління водного господарства відповідно до чинного законодавства має статус критично важливого підприємства, діяльність якого забезпечує безперервні та життєво необхідні для регіону функції водного господарства. У зв`язку з цим підприємство зобов`язане гарантувати безперебійну роботу та належне виконання покладених завдань навіть в умовах воєнного стану. 
Ураховуючи виробничу необхідність, кадрове навантаження та критичний статус підприємства, надання відпустки в обсязі зазначеному в заяві є неможливим. 
Згідно з даними обліку використання відпусток, у 2025 році Вам уже було надано 77 календарних днів відпустки, отже невикористаним залишком є 13 календарних днів. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону, Вам надається залишок невикористаної відпустки на період: з 04.12.2025 року по 16.12.2025 року включно. Інший запитуваний період відпустки без збереження заробітної плати може бути наданий лише за згодою сторін відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки». З урахуванням виробничої необхідності та критичного статусу підприємства, на даний час Управління має можливість надати лише 13 календарних днів відпустки, що становлять невикористаний залишок, і не може надати додаткові дні понад цей обсяг. 
Просимо Вас надати оновлену заяву з уточненням запитуваного періоду відпустки протягом робочого дня 04.12.2025 року. У разі відсутності оновленої заяви підприємство не зможе надати відпустку без збереження заробітної плати».
04.12.2025 року ОСОБА_1 направив до Кілійського міжрайонного управління водного господарства вимогу-претензію щодо протиправної відмови у наданні відпустки та необхідності видання наказу роботодавцем, де, серед іншого, зазначено:
«вимагаю: 
1. невідкладно, тобто у день отримання заяви або не пізніше наступного робочого дня, видати наказ за результатами розгляду моєї заяви від 01.12.2025 року.
2. у разі відмови – оформити її виключно у формі наказу, як цього вимагає закон.
3. усунути виявлені порушення трудового законодавства.
4. повідомити мене про видання відповідного наказу у день його підписання».
04.12.2025 року Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства видано наказ № 591-В «Про надання відпустки Олексію БАЛАНУ», яким згідно ст. 84 КЗпП України, ст. 26 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», (затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року), Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 р. №793/2025 (затверджений Законами України № 14128 та № 14129 від 20.10.2025 року), частина 4 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (із змінами, внесеними згідно із Законом №2352-ІХ від 01.07.2022р.). Враховуючи виробничу необхідність, кадрове навантаження та критичний статус підприємства, надання відпустки в обсязі зазначеному в заяві, а саме з 03.12.2025 року по 03.02.2026 року є неможливим. Згідно з даними обліку використання відпусток, у 2025 році Вам уже було надано 77 календарних днів відпустки, отже невикористаним залишком є 13 календарних днів. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону №2136-ІХ, працівнику може бути надана лише невикористана частина відпустки, наказано: 
надати ОСОБА_1 інженеру 1 категорії відділу з управління інфраструктурою відпустку без збереження заробітної плати з 04.12.2025 року по 16.12.2025 року на 13 календарних днів.
05.12.2025 року ОСОБА_1 направив до Кілійського міжрайонного управління водного господарства вимогу-претензію щодо незаконності наказу № 591-В від 04.12.2025, умисного спотворення закону та повторного порушення його прав, де, серед іншого, зазначено:
«вимагаю: 
1. негайно скасувати незаконний наказ № 591-В.
2. видати новий наказ про відпустки на період з 03.12.2025 по 03.02.2026 року.
3. припинити незаконне тлумачення норм трудового законодавства.
4. повідомити мене письмового про виконання цієї вимоги у день видання нового наказу».
08.12.2025 року ОСОБА_1 направив до Кілійського міжрайонного управління водного господарства вимогу-претензію щодо незаконності наказу № 591-В від 04.12.2025, умисного спотворення закону та повторного порушення його прав, де, серед іншого, зазначено:
«вимагаю: 
1. негайно скасувати незаконний наказ № 591-В.
2. видати новий наказ про відпустки на період з 03.12.2025 по 03.02.2026 року.
3. припинити незаконне тлумачення норм трудового законодавства.
4. повідомити мене письмового про виконання цієї вимоги у день видання нового наказу».
15.12.2025 року Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства видано наказ № 286 «Про внесення змін до наказу «Про надання відпустки Олексію БАЛАНУ № 591-В від 04.12.2025 року», яким у зв`язку з допущеною технічною помилкою у наказі «Про надання відпустки Олексію БАЛАНУ № 591-В від 04.12.2025 року», з метою приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства України,
наказано:
1. внести зміни до наказу № 591-В від 04.12.2025 року, вважавши підставою для надання працівнику Олексію БАЛАНУ інженеру 1 категорії відділу з управління інфраструктурою, частину третю статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» замість помилково зазначеної частини четвертої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
2. інші умови та положення наказу № 591-В від 04.12.2025 року залишити без змін.
3. відпустку надано частково (13 днів) з огляду на критичну діяльність підприємства та виробничу необхідність забезпечення безперервної роботи.
22.12.2025 року Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства видано наказ № 290 «Про призупинення дії трудового договору»», яким у зв`язку з неявкою працівника на роботу після закінчення відпустки без збереження заробітної плати, відсутністю зв`язку з працівником та неможливістю виконання сторонами трудового договору своїх посадових обов`язків, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-1Х, 
наказано:
1. Призупинити дію трудового договору ОСОБА_2 інженеру 1 категорії відділу з управління інфраструктурою з 17 грудня 2025 року на 90 календарних днів у зв`язку з невстановленою причиною неявки на роботу.
2. На період призупинення:
- заробітна плата та інші виплати не нараховуються;
- облік робочого часу не ведеться.
3. Провідному фахівцю з підготовки кадрів Марії ВЛАДИЧЕНКО:
- здійснити відповідні записи в кадрових документах та табелі обліку робочого часу;
- у разі відсутності зв`язку з працівником - скласти акт про неможливість ознайомлення працівника з цим наказом
- направити копію цього наказу працівнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладень за останньою відомою адресою проживання.
14.01.2026 року Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства видано наказ № 12 «Про скасування наказу «Про призупинення дії трудового договору від 22.12.2025 року № 290», яким у зв`язку з проведенням додаткового аналізу положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та встановленням відсутності правових підстав для подальшого застосування призупинення дії трудового договору, з урахуванням того, що Управління має можливість забезпечувати працівника роботою, а обставини, які унеможливлювали б виконання працівником трудових обов`язків у зв`язку з воєнними діями, документально не підтверджені, 
наказано:
1. скасувати наказ Кілійського МУВГ «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_2 » від 22.12.2025 року № 290.
2. відновити дію трудового договору з інженером 1 категорії відділу з управління інфраструктурою ОСОБА_3 з 17 грудня 2025 року. 
3. провідному фахівцю з підготовки кадрів служби з управління персоналом Альоні МОШАН довести цей наказ до відома інженера 1 категорії відділу з управління інфраструктурою Олексію БАЛАНУ.
Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.84 КЗпП України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.
Згідно п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку: матері або батьку, який виховує дітей без матері (в тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), що має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю, - тривалістю до 14 календарних днів щорічно.
Статтею 26 Закону України «Про відпустки» визначено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 30 календарних днів на рік.
На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії проти України, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, визначеного частиною першою цієї статті. Тривалість такої відпустки визначається угодою сторін.
Час перебування у відпустках, зазначених у частинах першій і третій цієї статті, не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 цього Закону.
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України продовжено досі.
Введення воєнного стану в Україні створює особливі умови праці і перш за все потребує від державних службовців ще більш суворіши дотримуватися виконання своїх функціональних обов`язків належним чином.
15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності 24 березня 2022 року, який визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до пункту 2 цього Закону на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік.
Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання не використаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану. За рішенням роботодавця невикористані дні такої відпустки можуть надаватися без збереження заробітної плати.
У період дії воєнного стану надання працівнику будь-якого виду відпустки (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустки у зв`язку з усиновленням дитини) понад щорічну основну відпустку, передбачену абзацом першим цієї частини, за рішенням роботодавця може здійснюватися без збереження заробітної плати. Надання невикористаних днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану. За рішенням роботодавця невикористані дні такої відпустки можуть надаватися без збереження заробітної плати.
У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми частини сьомої статті 79, частини п`ятої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини п`ятої статті 11, частини другої статті 12 Закону України «Про відпустки» у період дії воєнного стану не застосовуються.
У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт з виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання (замовлення).
Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки», без зарахування часу перебування у такій відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».
Отже, надання відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами та з інших причин на підставі частини першої статті 26 Закону № 504/96-ВР, частини другої статті 84 КЗпП України, частини третьої статті 12 Закону № 2136-ІХ здійснюється виключно за згодою сторін, при цьому, надання такої відпустки є правом роботодавця, а у разі надання відпустки - роботодавець видає відповідний наказ (розпорядження), який доводить до відома державного службовця.
Тобто, подання працівником заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати не є правовим наслідком обов`язкового надання такої відпустки, та/або надання вказаної відпустки в бажаний період.
З матеріалів справи слідує, що на заяву позивача ОСОБА_1 від 01.12.2025 року відповідачем Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства видано наказ від 04.12.2025 року № 591-В «Про надання відпустки Олексію БАЛАНУ», яким надати ОСОБА_1 інженеру 1 категорії відділу з управління інфраструктурою відпустку без збереження заробітної плати з 04.12.2025 року по 16.12.2025 року на 13 календарних днів.
При цьому, у вказаному наказі наведено обставини за яких надати відпустку з 03.12.2025 року по 03.02.2026 року є неможливим, що в повній мірі узгоджується з приписами частини першої статті 26 Закону № 504/96-ВР, частини другої статті 84 КЗпП України, частини третьої статті 12 Закону № 2136-ІХ.
Отже, суд приходить до висновку, що дії начальника КМУВГ Забалуєва О.Є. та наказ №591-В є правомірними, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку з 03.12.2025 по 03.02.2026.
Також, позивач просить суд визнати протиправним і скасувати наказ № 290 від 22.12.2025.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що 14.01.2026 року Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства видано наказ № 12 «Про скасування наказу «Про призупинення дії трудового договору від 22.12.2025 року № 290», яким у зв`язку з проведенням додаткового аналізу положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та встановленням відсутності правових підстав для подальшого застосування призупинення дії трудового договору, з урахуванням того, що Управління має можливість забезпечувати працівника роботою, а обставини, які унеможливлювали б виконання працівником трудових обов`язків у зв`язку з воєнними діями, документально не підтверджені, скасовано наказ Кілійського МУВГ «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_2 » від 22.12.2025 року № 290 та відновлено дію трудового договору з інженером 1 категорії відділу з управління інфраструктурою ОСОБА_3 з 17 грудня 2025 року. 
Таким чином, оскільки наказ № 290 від 22.12.2025 про призупинення дії трудового договору наразі скасований, то, відповідно він не породжує жодних правових наслідків з моменту його прийняття. 
За таких підстав, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Кілійське міжрайонне управління водного господарства (код ЄДРПОУ 01034165, адреса: вул. Богдана Хмельницького, 78, м. Кілія, Одеська область, 68303).

Суддя П.П. Марин

.