1	Справа № 335/2181/26  1-кп/335/691/2026 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року      м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора – ОСОБА_3 , обвинуваченого – ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2024 за №62024170040002575, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, с. Комсомольське Сімферопольського району, українця, громадянина України, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, має середню спеціальну освіту, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді номер обслуги протитанкового відділення, протитанкового взводу роти вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу за мобілізацією перебуваючи на посаді номера обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30 серпня 2024 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 , поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 07 лютого 2026 року. 
Окрім цього, ОСОБА_4 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 06 лютого 2026 року у невстановленому в ході досудового розслідування місці, діючи умисно, незаконно придбав гранату М-67 іноземного виготовлення, яку без встановленого законом дозволу переніс за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де почав зберігати вищевказану гранату без передбаченого законом дозволу.
06 лютого 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено гранату іноземного виготовлення М 67, яка є бойовою наступальною осколковою гранатою М 67, промислового виготовлення, яка є вибуховим пристроєм військового призначення, відноситься до бойових припасів та містить заряд бризантної вибухової речовини – Composition B (суміш тротилу та гексогену) масою 180-185 г. 
Допитаний у судовому засіданні 19 березня 2026 року обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованими кримінальними правопорушеннями, повністю визнав себе винуватим, щиро розкаявся та пояснив, що вимушений був піти в СЗЧ, був морально та фізично виснажений. Гранату, яка зберігалася у нього вдома та була вилучена під час обшуку, він забрав у чоловіка, який зловживає алкогольними напоями, з метою передачі її працівникам поліції, проте не встиг цього зробити. 
Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у даному кримінальному провадженні щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих при вищевикладених обставинах злочинів доведена повністю та кваліфікує його дії за:
- ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану;
- ч. 1 ст. 263 КК України – зберігання, придбання вибухових пристроїв та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
При призначенні покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до приписів ст.12 КК України є тяжкими злочинами.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, обставину що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь суспільної небезпеки, сукупність усіх фактичних обставин, які його характеризують: обстановку і спосіб злочинного діяння, його наслідки, дані, що характеризують особу винного, зокрема те, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей, осіб похилого віку на утриманні не має, є військовослужбовцем, має намір продовжувати проходити військову службу та має письмову згоду командира військової частини на продовження проходження служби, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За таких обставин, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, суд остаточно призначає покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Саме таке покарання буде необхідним для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.
На переконання суду, лише покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, тобто з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, є справедливим, співмірним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати термін попереднього ув`язнення, який обчислюється з 13 лютого 2026 року.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13.02.2026, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов не заявлявся. 
Процесуальні витрати у розмірі 3565,60 грн стягнути в дохід держави.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, 615, КПК України суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 13 лютого 2026 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 13 лютого 2026 року по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 3 565 гривень 60 копійок.

Речові докази:
-гранату іноземного виготовлення М-67, яку упаковано в картонну коробку та скріплено паперовою биркою №43 – знищити.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
З інших підстав вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя          ОСОБА_1