Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
20 лютого 2026 року № 520/28036/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд., 6, ідентифікаційний код 00034022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:
1. визнати протиправним дії Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд., 6, Ідентифікаційний код 00034022) щодо відмови ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у звільненні 26.09.2025 за контрактом від 26.09.2024;
2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд., 6, Ідентифікаційний код 00034022) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про звільнення за контрактом від 26.09.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошував, що відповідачем протиправно відмовлено у звільненні з військової служби за контрактом у зв`язку із завершенням строку дії контракту.
Ухвалою суду від 23.10.2025 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Представник відповідача (ВЧ НОМЕР_2 ) просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. Зокрема, наголошував на порушенні позивачем пункту 4 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме, несвоєчасне подання рапорту про звільнення, як передбачено вимогами Контракту, та застосував правове регулювання спірних правовідносин відповідно до статті 391 КЗпП України, щодо укладення строкового трудового договору на невизначений строк в разі, якщо жодна зі сторін не заявила про припинення трудових відносин після закінчення строку укладеного договору.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
26.09.2024 між ОСОБА_1 (далі-позивач) та Міністерством оборони України в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби громадянами України в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (далі-Контракт) терміном на 1 рік.
Згідно пункту 1 вказаного Контракту, позивач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе, серед іншого, зобов`язання: проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії Контракту на всій території України або за її межами в порядку, визначеному законодавством, а в разу настання особливого періоду - понад установлений строк Контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини 3 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим Контрактом.
Пунктом 2 зазначеного Контракту встановлено перелік зобов`язань, які бере на себе Міністерство оборони України. Серед іншого, щодо додержання особистих прав і свобод, забезпечення можливостей призначення на посади, з урахуванням досвіду та рівня професійної компетентності, навчання у ВВНЗ, охорони здоров`я, права на встановлену тривалість службового часу, належне матеріальне та грошове забезпечення, пенсійне забезпечення, додаткові виплати та інші соціальні виплати військовослужбовцю та членам його сім`ї, визначені законами та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 Контракту встановлено, що він є строковим, та укладається на 1 рік. Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Як закріплено пунктом 4 Контракту, сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту, повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
29.08.2025 позивач звернувся з рапортом на ім`я командира 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_2 , в якій проходить військову службу, в якому висловив про небажання продовжувати військову службу, у тому числі, службу у військовому резерві, просив звільнити його після закінчення строку дії Контракту (26.09.2025) на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "про військовий обов`язок і військову службу", згідно якого контракт припиняється, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та під час дії воєнного стану: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку дії контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
01.09.2025 у погодженні рапорту про звільнення відповідачем відмовлено на підставі порушення позивачем умов пункту 4 Контракту, а саме - позивач мав подати рапорт про звільнення не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення Контракту, тобто, до 26.06.2025.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 2 Закону № 2232-XII, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Як встановлено приписами частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII, початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Відповідно до п. 15 Положення № 1153/2008 з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються:
контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;
контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).
Пунктом 34 Положення № 1153/2008 визначено, що контракт припиняється (розривається):
- у день закінчення строку контракту;
- у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший;
- у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України);
- у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти;
- у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим;
- у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.
Відповідно до п. 35 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й", "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:
після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Вирішуючи спір, суд зазначає, що згідно приписів підпункту "ж" пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент звернення позивача з рапортами про звільнення) передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. 
Так, у ході судового розгляду встановлено, що 26.09.2024 між позивачем та Міністерством оборони України, в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. 3 вказаного контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 1 рік.
За умовами Контракту, він може бути достроково припинений (розірваний) з ініціативи Збройних Сил України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. За умовами пункту 4 Контракту, сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку Контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Контракт укладено у 2 примірниках, один з яких зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.
Зазначені умови Контракту погоджені сторонами та засвідчені особистими підписами, сторонами не оскаржувались у визначеному чинним законодавством порядку, та не піддавались спірному правовому врегулюванню.
Отже, відповідач погодився з умовами дії контракту, у тому числі, із застосуванням правових норм та заходів при його припиненні (розірванні). Водночас, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність завчасно (за три місяці) повідомити про намір розірвати Контракт (про що свідчить його особистий підпис в укладеному контракті), позивач звернувся на адресу відповідача із відповідним рапортом щодо звільнення 26.08.2025, за місяць до завершення строку дії Контракту, тобто, із порушенням пункту 4 узгодженого сторонами Контракту, про що повідомлений відповідачем у встановлений законодавством строк.
Між тим, згідно пункту 4 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 26.09.2024, сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Отже, проаналізувавши зміст п.4 Контракту, слід зазначити, що обов`язок щодо інформування та узгодження про намір продовжити або розірвати Контракт лежить на обох сторонах.
При цьому, зі свого боку відповідач не надає належних доказів на підтвердження виконання і свого обов`язку завчасно погодити (за три місяці) про намір продовжити або розірвати контракт, як того вимагає п.4 Контракту, а отже відповідачем зі свого боку порушено процедуру пролонгування контракту, що в свою чергу нівелює твердження відповідача щодо недотримання умов контракту з боку позивача, яким відповідний рапорт із бажанням розірвати спірний контракт був поданий до військової частини, в якій він проходив службу. 
Відповідач посилається на обґрунтованість та правомірність відмови у задоволенні рапорту на звільнення через порушення позивачем строку звернення із повідомленням про намір припинити проходження військової служби, вважаючи, що ця умова щодо визначення строку є істотною, оскільки забезпечує плановість комплектування Збройних Сил України, що є критично важливим в умовах воєнного стану.
Суд зазначає, що відповідачем у ході судового розгляду не надано доказів того, що Відповідачем, зі свого боку, виконано обов`язок, визначений пунктом 4 Контракту та повідомлено позивача за три місяці до закінчення строку дії Контракту про намір укласти новий договір на проходження військової служби позивачем у лавах Збройних Сил України, що, в свою чергу, суд вважає істотним невиконанням умов Контракту з боку, власне, Відповідача.
Що стосується посилань відповідача на врегулювання спірних правовідносин шляхом застосування статей 21, 23, 391 КЗпП України, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 3 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ та організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
З огляду на викладене, військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах в розумінні приписів КЗпП України, з підприємствами, установами чи організаціями.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців, визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
А отже відповідачем в особі військової частини НОМЕР_2 помилково та необґрунтовано застосовано до спірних правовідносин приписи статей 21, 23 та 391 КЗпП України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При розв`язанні даного спору, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним і достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд., 6, Ідентифікаційний код 00034022) щодо надання необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) при розгляді його рапорту про звільнення від 29.08.2025 та зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про звільнення за контрактом від 26.09.2024, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Ухвалюючи рішення, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом – Конвенція; рішення від 21.01.1999 р. у справі “Гарсія Руїз проти Іспанії”, від 22.02.2007р. у справі “Красуля проти Росії”, від 05.05.2011р. у справі “Ільяді проти Росії”, від 28.10.2010р. у справі “Трофимчук проти України”, від 09.12.1994р. у справі “Хіро Балані проти Іспанії”, від 01.07.2003р. у справі “Суомінен проти Фінляндії”, від 07.06.2008р. у справі “Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії”) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору. 
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд., 6, Ідентифікаційний код 00034022) щодо надання необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) при розгляді його рапорту про звільнення від 29.08.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд., 6, Ідентифікаційний код 00034022) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про звільнення за контрактом від 26.09.2024, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).
Повний текст рішення виготовлено та підписано - 20.02.2026, з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко