ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/272/25 Головуючий суддя І інстанції Невеніцин Є. В.
Провадження № 22-ц/818/214/26 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: інших видів кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року у справі №638/272/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором №4792-2978-1 від 07.01.2024 у розмірі 50625,00 грн, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 5000,00 грн, за нарахованими процентами у розмірі 45625,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 365 днів (до 06.01.2025), шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних).
У позові зазначено, що кредитні кошти були відправлені відповідачу 07.01.2024 на платіжну картку.
Позивач також вказав, що звертає стягнення виключно на заборгованість за простроченими процентами та сумою кредиту за період з 07.01.2024 по 06.01.2025, оскільки відповідач зобов`язання не виконав, порушивши умови кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 07.01.2025 становить: 5000,00 грн – заборгованість за кредитом; 45625,00 грн – заборгованість за процентами за період з 07.01.2024 по 06.01.2025, які нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 % річних) та графіка платежів.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість у розмірі 34250,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 29250,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» суму сплаченого судового збору у розмірі 1638,86 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Процент» – адвокат Руденко К.В. подав апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати 
рішення суду в частині зменшення: суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 07.01.2024 по 06.01.2025 з 45625,00грн до 29250,00 грн, судового збору з 2422,40 грн до 1638,86 грн та витрат на правову допомогу з 10000,00 грндо 2000,00 грн, а також ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, із здійсненням відповідного розподілу судових витрат у цій справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що кредитний договір №4792-2978-1 від 07.01.2024 було укладено в електронній формі. Просить врахувати, що відповідач був ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику.
Наголошує, що суд неправомірно зменшив суму відсотків, нарахованих за кредитним договором. На думку представника позивача заборгованість відповідача за процентами становить саме 45625,00грн, яка була розрахована за період з 07.01.2024 по 06.01.2025, відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 % річних) та графіка платежів.
Зазначає, що проценти за кредитним договором були розраховані без порушень чинного законодавства України. Пояснює, що у разі внесення змін до кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки, необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до кредитного договору. Проте у даному випадку зміни до кредитного договору не вносилися, додаткові договори не укладалися, а тому правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою, немає.
Вказує, що кредитний договір є чинним, недійсним не визнавався, а його нікчемність чи неукладеність не була встановлена.
Наголошує, що відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Крім того, не погоджується зі зменшенням суми витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують, зокрема витрати щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, яка була сплачена позивачем.
Судові витрати позивача в апеляційному суді складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 4542,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Частинами 1 та 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України дослідила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги, та вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення суду – без змін.
Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам заочне рішення суду відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Процент» довело належними та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1  кредитних коштів зі сплатою процентів за їх користування.
Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що умови пункту 1.2 кредитного договору в частині нарахування процентів за ставкою 2,50 % за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки є нікчемними та суперечать змінам, які були внесені до Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 ст.8 цього Закону, не може перевищувати 1,00 %.
Суд також відмітив, що відповідачу, всупереч вимогам законодавства, нараховувалися проценти за користування кредитом за ставкою понад 1,00 % в день, незважаючи на те, що кредитний договір було укладено 07 січня 2024 року, тобто після набрання чинності законом, яким було внесено зазначені зміни (24 грудня 2023 року).
З огляду на це судом було наведено власний розрахунок за процентами за період дії кредитного договору (з 07.01.2024 по 06.01.2025) у загальному розмірі 29250 грн.
Крім того, суд зменшив суму, що підлягає відшкодуванню за надання правової допомоги, з огляду на те, що матеріали справи не потребували й не містили великої кількості документів для підготовки позовної заяви. Суд також зазначив, що дана справа є нескладною, визнана судом малозначною, а тому визначений сторонами до відшкодування гонорар є завищеним і не є співмірним, обґрунтованим та пропорційним обсягу виконаної роботи й наданих послуг, а також складності справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам, та доводами скарги не спростований.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 07.01.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4792-2978-1. За умовами кредитного договору позивач зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені цим Договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 912,50 %). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно з Додатком №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів.

Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього Договору.

Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» здійснює діяльність з переказу коштів без відкриття рахунків, вебсайт https://fondy.ua) або іншим способом.

Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим Договором погоджений сторонами у Додатку №1 до цього Договору. Продовження строку надання кредиту, вказаного у п.1.3 Договору, не передбачено.

Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у п.9 цього Договору, у строки відповідно до графіка, визначеного у Додатку №1.

Нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника) до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку №1 до цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у п.9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Даний Договір укладається в інформаційно-комунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано карту № НОМЕР_3 (на зазначений номер карти позивачем 07.01.2024 здійснено переказ у розмірі 5000,00 грн, призначення: перерахування коштів за договором №4792-2978-1). Фінансовий номер телефону за зазначеною платіжною картою НОМЕР_4 (номер телефону, вказаний у кредитному договорі, через який здійснювалася ідентифікація особи). Згідно з випискою за рахунком на вищевказану карту 07.01.2024 зарахований переказ у розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу позику у розмірі 5000,00 грн, про що свідчить інформація, надана АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з розрахунком заборгованості сума основного боргу становить 5000,00 грн, сума заборгованості за відсотками становить 45625,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає про неправомірне зменшення судом першої інстанції розміру відсотків, нарахованих за кредитним договором. Водночас колегія суддів вважає ці доводи безпідставними з огляду на наведене нижче.

Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором, який, на думку позивача, підлягає стягненню з ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З умов Договору убачається, що сума кредиту складає 5000,00 грн, тип кредиту – кредит, строк кредиту (строк дії договору) – 365 днів (до 06.01.2025), періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів.

Нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою – 2,5 % в день.
Випискою за рахунком № НОМЕР_5 , яка сформована АТ КБ «ПриватБанк», за період з 07.01.2024 по 12.01.2024 підтверджено факт зарахування відповідачу 5000,00 грн на платіжну картку, емітовану на його ім`я.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем за кредитним договором, не може погодитися з його правильністю.

22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023. Цим Законом було внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому згідно з п.17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» вирішено установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: 
- протягом перших 120 днів – 2,5 %; 
- протягом наступних 120 днів – 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулюють питання споживчого кредитування, починаючи: 
- з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5 %;
- з 22.04.2024 денна ставка має бути не більше 1,5 %; 
- з 20.08.2024 денна ставка має бути не більше 1 %.

Керуючись вимогами Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів, перевіривши розрахунок за процентами за користування кредитом ОСОБА_1 , наведений судом першої інстанції, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору строк його дії визначено як 365 днів. Водночас із матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн відповідач отримав 07.01.2024, а останнім днем користування кредитними коштами є 06.01.2025.

Таким чином, фактичний період користування кредитними коштами становить 366 календарних днів, що обумовлено тим, що 2024 рік є високосним.
За таких обставин розрахунок заборгованості підлягає оцінці судом з урахуванням фактичної тривалості користування кредитними коштами, яка становить 366 календарних днів.

Отже, згідно з вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 %, відтак за період з 07.01.2024 по 22.04.2024 розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 13250,00 грн (5000 грн х 106 днів х 2,5 %).

В свою чергу, починаючи з 22.04.2024 денна ставка має становити не більше 1,5 %.

За період з 22.04.2024 по 20.08.2024 розмір процентів становить 9000,00 грн (5000 грн х 120 днів х 1,5 %).

За період з 20.08.2024 по 06.01.2025 розмір процентів становить 7000,00 грн (5000 грн х 140 днів х 1,0 %).

Таким чином, всього заборгованість за відсотками становить 29250,00 грн, як було зазначено судом першої інстанції.

Доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправомірності зменшення судом першої інстанції розміру відсотків, нарахованих за кредитним договором, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції надав належну оцінку вимогам чинного законодавства та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення відсотків у відповідному розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками за кредитним договором у розмірі 29250,00 грн.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо неправомірного зменшення судових витрат є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» задоволено частково, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають частковому задоволенню і понесені стороною судові витрати.

Приписами ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Зважаючи на те, що справа відноситься до категорії малозначних, є нескладною та розглядається у спрощеному провадженні, а представник позивача участі у судовому засіданні не брав, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю спірних правовідносин та непропорційно великими щодо обсягу дій, вчинених представником позивача при наданні правничої допомоги.

Інші, наведені у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновку суду першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням того, що позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом за ставкою понад 1,00 % в день, без урахування змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судова колегія доходить висновку, що сплачені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на сторону позивача.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30 березня 2026 року.

Головуючий суддя   В.Б. Яцина
Судді колегії    О.Ю. Тичкова

Ю.М. Мальований.