РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року 	справа № 580/630/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 1), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) (далі відповідач 2), в якій просить:
- визнати протиправною відмову відповідача 1 в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;
- зобов`язати відповідача 2 повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;
- зобов`язати відповідача 1 прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності, 22.10.2021 року, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року та здійснити її виплату.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ Черкаської області та звільнився з посади начальника служби державного нагляду - начальника 23-ї ППЧ по охороні смт Ірдинь (спеціальне звання - підполковник внутрішньої служби). У періоди з 06 до 25 червня 1986 року (під час служби в органах внутрішніх справ), виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС. Відповідно до свідоцтва про хворобу ВЛК УМВС України в Черкаській області від 11.10.2001 № 502 визначено, що отримані ним захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Стверджує, що право на отримання ОГД по інвалідності у нього виникло вперше в день встановлення першої групи інвалідності - 22.10.2021. Тому, вважає, що має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності, 22.10.2021, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850. Однак, йому відмовлено у виплаті спірної допомоги. Таку відмову позивач вважає незаконною, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.
Міністерство внутрішніх справ України проти позову заперечило. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 04.02.2026, відповідач 1 зазначив, що оскільки ОСОБА_1 , як підполковник внутрішньої служби, не належав до категорії працівників міліції, отже норми Порядку № 850 на нього не поширюються. Також вказав, що встановлення позивачу медико-соціальною експертною комісією першої групи інвалідності та 90 % втрати професійної працездатності (2021 році) відбулося в період понад два роки від дати встановлення 25 % втрати професійної працездатності (1998 році), що суперечить умовам пункту 4 Порядку № 850. З указаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.
09.02.2026 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що установлення МСЕК I-Б групи інвалідності та 90% втрати професійної працездатності (у 2021 році) відбулося в період понад два роки від дати встановлення 25% втрати професійної працездатності (у 1998 році), що суперечить умовам пункту 4 Порядку № 850. Водночас, пункт 4 Порядку № 850 встановлює можливість отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, якщо під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, однак якщо це відбулося протягом двох років з моменту встановлення працівникові міліції первинної інвалідності. Тому, зважаючи на факт спливу строку визначеного Порядком № 850, відповідач 2 вважає відмову в затвердженні висновку про виплату одноразової грошової допомоги законною та обґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 28.01.2026 суддя позовну заяву прийняв до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується довідкою Управління МВС України в Черкаській області МВС України від 20.03.2013 № 14/8-703, та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.09.2020.
ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника служби державного пожежного нагляду – начальника 23-ї ППЧ по охороні смт Ірдинь, та мав спеціальне звання «підполковник внутрішньої служби».
07.09.1998 при огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена втрата професійної працездатності 25%, що не є спірним та не заперечується сторонами.
Відповідно до листа Міністерства внутрішніх справ України від 02.12.2025 № 50557/51-2025 Черкаською обласною дирекцією HACK «ОРАНТА» 23.10.1998 проведено виплату страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування працівників МВС України в розмірі 1 481,48 грн.
Згідно з довідкою Сер. МСЕ № 002518 серії 3 ЧК при огляді МСЕК (первинно) 11.12.2001 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС.
Відповідно до довідки НАСК «Оранта» від 20.01.2025 № 02-05/7 позивачу виплачено страхову суму за державним обов`язковим особистим страхуванням 27.12.2001 у розмірі 25 432 грн 12 коп за ІІІ групу інвалідності.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 355798 від 20.06.2011 при повторному огляді МСЕК позивачу 20.06.2011 встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС. 
Відповідно до довідки серії 10 ААА № 064081 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 20.06.2011 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 80 %.
З листа Міністерства внутрішніх справ України від 02.12.2025 № 50557/51-2025 вбачається, що 14.10.2011 у Міністерстві призначено та 15.12.2011 виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 46 334,40 грн, як особі залученій до заходів з охорони громадського порядку згідно пункту 2 Порядку № 707.
Згідно з актом огляду МСЕК від 23.11.2021 № 357395 позивачу встановлено I-Б групу інвалідності 22.10.2021; причина інвалідності — захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням службового обов`язку з ЛНА на ЧАЕС.
Згідно з довідкою серії 12ААА № 053684 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 23.11.2021 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 90 %.
17.02.2025 позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) Головного сервісного центру МВС із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.
Листом від 20.03.2025 №31/31/Г-1334/05-1320-2025 РСЦ ГСЦ МВС, повідомив, що оскільки встановлення першої групи інвалідності відбулося в період понад два роки від дати встановлення 25% втрати професійної працездатності, що суперечить пункту 4 Порядку № 850, підстави для направлення заяви та наданих документів до МВС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відсутні.
Не погодившись з рішенням РСЦ ГСЦ МВС позивач звернувся до суду. 
Рішенням Черкаського кружного адміністративного суду від 28.05.2025, що набрало законної сили 29.09.2025, у справі № 580/3402/25 зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) направити до МВС України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням інвалідності у відповідності до вимог Порядку № 850.
На виконання зазначеного рішення суду РСЦ ГСЦ МВС підготував висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XІІ та направив його до МВС України. 
Листом від 02.12.2025 № 50557/51-2025 Міністерство внутрішніх справ України висновок від 20.10.2025 про призначення одноразової грошової допомоги та матеріали повернуло РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях на підставі пункту 4 Порядку № 850, як такі що не відповідають вимогам законодавства, оскільки ОСОБА_1 , як підполковник внутрішньої служби не належав до категорії працівників міліції, отже норми Порядку № 850 на нього не можуть бути поширені. Також як на підставу відмови посилається на установлення позивачу медико-соціальною експертною комісією першої групи інвалідності та 90 % втрати професійної працездатності (в 2021 році) відбулося в період понад два роки від дати встановлення 25 % втрати професійної працездатності (в 1998 році), що суперечить умовам пункту 4 Порядку.
Листом від 17.12.2025 № 31/31/18-13739-2025 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях повернув позивачу матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги, як такі що не відповідають вимогам законодавства.
Не погоджуючись з відмовою у затвердженні висновку про виплату одноразової грошової допомоги, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спір між сторонами у цій справі виник щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності як колишнього працівника органів внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі Закон № 565-XII) та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі Порядок № 850).
Перш за все, суд вважає за необхідне зазначити щодо поширення на позивача приписів статті 23 Закону № 565-XII та Порядку № 850.
Так, Верховний Суд у постанові від 03.06.2021 у справі № 2340/4545/18 сформував висновок стосовно позивача.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 565-XII до працівників міліції належали особи, що проходили державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
Як встановив суд, що ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника служби державного пожежного нагляду – начальника 23-ї ППЧ по охороні смт Ірдинь, та мав спеціальне звання «підполковник внутрішньої служби».
Статтею 17 Закону України «Про пожежну безпеку» від 17.12.1993 № 3745-XII (далі Закон № 3745-XII) передбачено, що спеціальні звання внутрішньої служби присвоюються відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони.
Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 3745-XII порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.
Пунктом 1 зазначеного Положення передбачено, що до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання підполковник внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню підполковник міліції.
Також суд зазначає, що указом Президента України від 27.01.2003 № 47/2003 "Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій" органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.
У ході судового розгляду встановлено, що позивач під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у званні «старшого лейтенанта внутрішньої служби», перебуваючи на посаді старшого інспектора відділення державного пожежного нагляду Черкаського РВВС Черкаського облвиконкому, та звільнений з органів внутрішніх справ у званні «підполковник внутрішньої служби».
Отже, позивач на час звільнення був прирівняний до працівника міліції.
Верховний Суд у постанові від 03.06.2021 у справі № 2340/4545/18 дійшов висновку, що є безпідставними твердження відповідачів стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" № 208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, внаслідок відсутності спеціального звання міліції у позивача.
На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону № 565-XII та Порядку № 850 (набрав чинності з 31.10.2015) пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закону № 580-VIII) визнано таким, що повністю втратив чинність Закон № 565-XII.
Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.
До набрання чинності Законом № 580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону №565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.
Відповідно до частини шостої статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-XII Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", якою затвердив Порядок № 850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункт 8 Порядку № 850).
Згідно із пунктом 9 Порядку № 850 МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
При цьому, положеннями статті 23 Закону № 565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом № 580-VII, не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.
Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.
При цьому, вказані положення пункту 4 Порядку № 850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Суд зауважує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 22.10.2020 у справі №711/1837/18 відступив від висновку, викладеного у постанові від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16 та інших постановах, у яких містився висновок про те, що пункт 4 Порядку № 850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності та сформував такі правові висновки:
"(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
(2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон № 580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.".
Таким чином, Верховний Суд встановив, що право на виплату різниці одноразової грошової допомоги у більшому розмірі обмежене дворічним строком з дня первинного встановлення інвалідності або втрати працездатності. Ці обмеження згідно з Порядком № 850 застосовуються з 31.10.2015, незалежно від дати первинного огляду. 
Як встановив суд, 07.09.1998 при огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена втрата професійної працездатності 25%. При огляді МСЕК (первинно) 11.12.2001 встановлено ІІІ групу інвалідності пов`язану з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС. При огляді МСЕК (повторний) 20.06.2011 встановлено ІІ групу інвалідності пов`язану з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС. При огляді МСЕК (повторний), який проводився 23.11.2021, ОСОБА_1 встановлено з 22.10.2021 I-Б групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС та 90% втрати професійної працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з виконання службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС .
Тобто, встановлення I-Б групи інвалідності та 90% втрати професійної працездатності (у 2021 році) відбулося в період понад два роки від дати встановлення ІІІ групу інвалідності (у 2001 році) та 25% втрати професійної працездатності (у 1998 році). 
Разом з тим, суд вважає, що всупереч Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, не розглянуло належним чином документи, які надійшли від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 із прийняттям обгрунтованого рішення про право останнього на виплату грошової допомоги із посиланням на нормативні акти щодо спірних правовідносин.
Як було зазначено вище, МВС відповідно до пункту 9 Порядку № 850 у місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 850, призначення та виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком : учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Зі змісту наведених норм випливає, що керівник органу внутрішніх справ після реєстрації зазначених у пункті 8 Порядку документів готує та подає до МВС висновок щодо виплати грошової допомоги, а МВС після надходження документів приймає одне з двох альтернативних рішень: призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, відмова в призначенні грошової допомоги.
Суд встановив, що на виконання рішення від 28.05.2025 у справі № 580/3402/25 РСЦ ГСЦ МВС підготував висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги (ОГД). Однак МВС України листом від 02.12.2025 № 50557/51-2025 повернуло документи без ухвалення жодного з передбачених законом рішень.
Аналіз норм Порядку № 850 свідчить про наявність чіткого алгоритму дій та виключного переліку повноважень МВС за результатами розгляду матеріалів, а саме: прийняття рішення про призначення допомоги або про відмову в її призначенні. Чинне законодавство не передбачає права суб`єкта владних повноважень відступати від цієї процедури, а пункт 14 Порядку № 850 містить вичерпний перелік підстав для невиплати коштів, який не підлягає розширеному тлумаченню.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач повернув документи на доопрацювання, що не може ототожнюватися з рішенням, визначеним пунктом 9 Порядку № 850. Оскільки належна оцінка всім обставинам не надана, а рішення про призначення або відмову в ОГД не приймалося, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача.
Також суд врахував ту обставину, що недобросовісне виконання відповідачем судових рішень створює перешкоди у реалізації позивачем свого права на належне соціальне забезпечення, проте за відсутності належної оцінки відповідачем всіх документів та обставин, суд не може перебирати на себе повноваження цього органу та вирішувати питання про виплату грошової допомоги.
Таким чином належним способом захисту права позивача в цьому спорі є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що не підлягають задоволенню частково.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. 5, 9, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 1 групи інвалідності.
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, код ЄДРПОУ 00032684) розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 № 850 і прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО