ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2026 р. Справа № 911/2418/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.04.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Київської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025
повний текст рішення складено 17.12.2025
у справі № 911/2418/23 (суддя Христенко О.О.)
за позовом Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури 
в інтересах держави в особі: Яготинської міської ради
до 1. Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області
2. Фермерського господарства "Зернівка"
3. ОСОБА_1 
про скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди та скасування державної реєстрації речових прав, -
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури (прокурор) в інтересах держави в особі Яготинської міської ради (позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом (в редакції заяви про зміну предмета позову) до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (відповідач-1), Фермерського господарства "Зернівка" (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3), в якому викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку:
- визнати незаконними та скасувати: наказ Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документацій із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг; наказ Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3747/15-14 сг; наказ Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3746/15-14 cг; наказ Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3748/15-14 сг; наказ Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3749/15-14 сг; 
- визнати недійсними: договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:004:0063, який укладений 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 ; договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:005:0044, який укладений 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 ; договір оренди земельної ділянки з Кадастровим номером 3225583000:08:005:0045, який укладений 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 ; договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:012:0251, який укладений 14.11.2014 між Головним Управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 ; договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060, який укладений 14.11.2014 між Головним Управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальні громаді в особі Яготинської міської ради: земельну ділянку площею 51,0300 га з кадастровим номером 3225583000:08:004:0063; земельну ділянку площею 3,0000 га з кадастровим номером 3225583000:08:005:0044; земельну ділянку площею 7,0000 га з кадастровим номером 3225583000:08:005:0045; земельну ділянку площею 51,360 га з кадастровим номером 3225583000:08:012:0251; земельну ділянку площею 22,459 га з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у 2001 році використав своє право на отримання землі державної власності для ведення фермерського господарства; ОСОБА_1 , звертаючись у 2014 році до ГУ Держземагентства із клопотаннями про надання згоди на розроблення документації із землеустрою, затвердження такої документації та надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, не мав на меті створювати нове господарство, а намагався отримати земельні ділянки поза конкурсом для розширення земельного банку вже існуючого Фермерського господарства "Зернівка", засновником якого є ОСОБА_1 . Отже, отримання ОСОБА_1 у 2014 році додатково земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідно до оспорюваних наказів та договорів оренди не на конкурентних засадах через участь у торгах є порушенням положень статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 121, 123, 134 Земельного кодексу України та підставами для визнання наказів незаконними, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації речового права оренди на зазначені земельні ділянки. Водночас, прокурор просив визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення до суду і захистити порушене право.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2025 прийнято справу № 911/2418/23 до провадження та призначено підготовче засідання.
11.06.2025 Господарським судом Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що на момент прийняття Головним управлінням Держземагентства у Київській області наказів від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, №10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг та укладення 14.11.2014 договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060, Фермерське господарство "Зернівка", засновником якого є ОСОБА_1 , набуло статусу юридичної особи та мало у користуванні земельні ділянки для ведення фермерського господарства. Однак, ОСОБА_1 набув право оренди на спірні земельні ділянки без проведення земельних торгів, тоді як право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Так само і фермерське господарство може отримувати додатково земельні ділянки лише на конкурентних засадах через участь у торгах. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконними та скасування наказів, та визнання недійсними договорів оренди. В частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Яготинської міської ради земельні ділянки з кадастровими номерами 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки такі вимоги заявлено прокурором до неналежного відповідача. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, про сплив якої заявлено відповідача у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23, 05.01.2026 Київська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції, що відлік позовної давності у спірних правовідносинах починається з моменту видачі спірних наказів та укладення оскаржуваних договорів оренди є необґрунтованими, оскільки єдиним аргументом суду та доказом пропуску строку позовної давності є лист від 14.01.2016 за № 34-04-388-вих-16 Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури. На твердження прокурора, зі змісту листа від 14.01.2016 за № 34-04-388-вих-16 Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури не вбачається, що прокурор у 2016 році виявив бездіяльність будь-якого органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави або неналежне виконання ним своїх службових повноважень, тому аргументи відповідачів про можливість прокуратури довідатись про порушення земельного законодавства у 2016 року, допущені в ході передачі ОСОБА_1 в оренду спірних земельних ділянок є недоведеними. За доводами прокурора, строки позовної давності прокуратурою не пропущено. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 матеріали апеляційної скарги Київської обласної прокуратури у справі № 911/2418/23 передано на розгляд головуючому судді Сибізі О.М.
Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 09.01.2026 для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Київської обласної прокуратури у справі № 911/2418/23 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Ходаківська І.П., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали господарської справи № 911/2418/23.
11.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/2418/23.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці для вирішення питання руху апеляційної скарги у справі № 911/2418/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Андрієнко В.В.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці для вирішення питання руху апеляційної скарги у справі № 911/2418/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2418/23 за апеляційною скаргою Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025 та призначено розгляд справи на 16.04.2026.
11.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства «Зернівка» та ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких проти доводів апеляційної скарги заперечують та наводять власні на їх спростування, просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу зводяться до того, що прокурором пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. 
12.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу зводяться до того, що у Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області були відсутні правові підстави для відмови у наданні земельних ділянок ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Також зазначає, що прокурором пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області та перевірено судом апеляційної інстанції, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 51,0300 га з кадастровим номером 3225583000:08:004:0063 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
На підставі даного наказу 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:004:0063, який 17.11.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису № 7714813.
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 року № 10-3747/15-14 сг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 3,0000 га з кадастровим номером 3225583000:08:005:0044 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
На підставі даного наказу 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:005:0044, який 17.11.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису № 7714286.
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 №10-3746/15-14 cг ОСОБА_1. надано в оренду земельну ділянку площею 7,0000 га з кадастровим номером 3225583000:08:005:0045 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
На підставі даного наказу 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:005:0045, який 17.11.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису № 7714463.
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 10-3748/15-14 сг ОСОБА_1. надано в оренду земельну ділянку площею 51,360 га з кадастровим номером 3225583000:08:012:0251 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
На підставі даного наказу 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:012:0251, який 17.11.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису № 7715032.
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 10-3749/15-14 сг ОСОБА_1. надано в оренду земельну ділянку площею 22,459 га з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
На підставі даного наказу 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060, який 17.11.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису № 7714109.
Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 15.12.2020 № 46-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" Яготинській міській громаді Бориспільського району Київської області передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 6325,4628 га згідно з додатком, що є невід`ємною частиною цього наказу відповідно до акта приймання-передачі.
У пункті 2 зазначеного наказу передбачено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до листа Яготинської міської ради від 12.06.2023 № 08-28/2528 земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 обліковуються у комунальній власності Яготинської міської ради.
Рішеннями Яготинської міської ради від 25.02.2021 № 261-06-VIII, № 262-06-VIII, № 263-06-VIII, № 264-06-VIII та від 30.03.2021 № 437-07-VIII внесено зміни до договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060, укладених у 2014 році між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та громадянином України ОСОБА_1
На підставі цих рішень 01.04.2021 між Яготинською міською радою (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_1 (орендар) укладено додаткові угоди до договорів оренди від 14.11.2014 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:012:0251, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:004:0063 (у частині встановлення розміру орендної плати) та 12.05.2021 укладено аналогічну додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060. Згідно з пунктом 3 цих додаткових угод решту умов договорів оренди земельних ділянок залишено без змін.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.05.2023 № 332338066, у 2021 році відбулась заміна орендодавця земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 з держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області на територіальну громаду в особі Яготинської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення встановленого законодавством порядку надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, оскільки отримання ОСОБА_1 у 2014 році додатково земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідно до оспорюваних наказів та договорів оренди не на конкурентних засадах є порушенням положень статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 121, 123, 134 Земельного кодексу України. 
За доводами прокурора, на час прийняття 05.08.2014 Головним управлінням Держземагентства у Київській області оспорюваних наказів у користуванні ОСОБА_1 (у тому числі на праві постійного користування), а також очолюваного ним ФГ "Зернівка" вже перебували земельні ділянки загальною площею понад 367 га.
Так, на підставі Державного акта на право постійного користування землею, серія та номер: ІІІ-КВ № 025052, виданого головою Яготинської районної ради народних депутатів Яготинського району Київської області 22.12.2001, ОСОБА_1. надано у постійне користування земельну ділянку площею 49,6 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Сулимівської сільської ради Яготинського району (у подальшому цю земельну ділянку зареєстровано в НКС ДЗК, кадастровий номер 3225587200:01:004:0007, 17.12.2013 відомості про речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису № 3899067).
На підставі договору оренди земельної ділянки від 25.09.2001, реєстраційний номер АЕЕ № 046760, укладеного між Лемешівською сільською радою та ОСОБА_1, останньому надано в оренду "з метою ведення фермерського господарства" земельну ділянку на території сільської ради площею 136,5 га.
24.03.2003 між Яготинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено угоду (реєстраційний номер ВАЕ № 807453), згідно з якою до зазначеного вище договору оренди земельної ділянки внесено зміни в частині зміни орендодавця: з Лемешівської сільської ради на Яготинську районну державну адміністрацію, а також зміни площі земельної ділянки, що передається в оренду з 136,5 га до 85,2 га.
Головним управлінням Держземагентства у Київській області винесено наказ "Про внесення змін до договору оренди" від 29.12.2014 № 1014550/15-14, яким продовжено строк дії договору оренди зазначеної земельної ділянки на 25 років. На виконання зазначеного наказу, Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 06.01.2015 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:012:0252 площею 85,1999 га.
Яготинською районною державною адміністрацією 09.10.2006 укладено з ФГ "Зернівка" в особі його голови ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Яготинська районна державна адміністрація надала у користування ФГ "Зернівка" земельну ділянку з кадастровим номером 3225583000:07:001:0003 "для розширення фермерського господарства в адміністративних межах Лемешівської сільської ради Яготинського району" загальною площею 235,9599 га.
29.12.2012 між Яготинською районною державною адміністрацією та ФГ "Зернівка" в особі його голови ОСОБА_1 укладено два договори про внесення змін до договору оренди від 09.10.2006, за умовами яких ФГ "Зернівка" надано у користування "для ведення фермерського господарства" дві земельні ділянки площами 7,7908 га (кадастровий номер 3225583000:07:001:0006) та 228,1691 га (кадастровий номер 3225583000:08:002:0011) на території Лемешівської сільської ради Яготинського району.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006242314, ОСОБА_1 є засновником, керівником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ФГ "Зернівка" (код ЄДРПОУ 20625015, дата державної реєстрації фермерського господарства 18.02.1993, дата запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу - 13.04.2009).
Таким чином, за твердженням прокурора, ОСОБА_1., усвідомлюючи, що у його користуванні та у користуванні заснованого та очолюваного ним ФГ "Зернівка" перебувають земельні ділянки загальною площею понад 367 га, під приводом створення фермерського господарства, з метою уникнення проведення обов`язкових земельних торгів звернувся 31.07.2014 із заявами (клопотаннями) до Головного управління Держземагентства у Київській області про отримання в оренду додаткової землі.
З моменту передання в оренду і до цього часу земельні ділянки перебувають у фактичному володінні ФГ "Зернівка", оскільки згідно з листом Яготинської міської ради від 12.06.2023 № 08-28/2528 орендна плата за користування земельним ділянками із кадастровими номерами: 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 надходить від цього фермерського господарства, керівником якого є ОСОБА_1.
Прокурор зауважив, що Головним управлінням Держземагентства у Київській області при вирішенні питання щодо надання в оренду ОСОБА_1 спірних земельних ділянок у порушення статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" не було проведено належної перевірки щодо мети та дійсного волевиявлення ОСОБА_1, що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою без проведення земельних торгів.
Такі обставини, за доводами прокурора, з огляду на наведені норми законодавства є підставами для визнання наказів незаконними, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації речового права оренди на зазначені земельні ділянки.
Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.
Крім того, прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом і захистити порушене право.
Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність в його діях порушень вимог закону та пропуск строків позовної давності.
Відповідач-3 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позовні вимоги заявлено поза межами строку позовної давності, а клопотання прокурора про поновлення пропущеного строку позовної давності є необґрунтованим. За вказаних обставин, відповідач-3 просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина п`ята статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у статті 23 Закону "Про прокуратуру".
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону "Про прокуратуру").
У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина четверта статті 23 Закону "Про прокуратуру").
Тобто, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
У постанові від 20.10.2020 у справі № 924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
13.06.2023 за № 51/2-686 Бориспільською окружною прокуратурою на адресу Яготинської міської ради направлено запит, в якому прокурор повідомив про виявлені порушення вимог земельного законодавства при передачі земель в оренду ОСОБА_1 та просив надати інформацію щодо вжитих заходів та запланованих заходів на їх усунення.
У листі від 15.06.2023 за № 08-28/2603 Яготинська міська рада повідомила прокурора, що з`ясування обставин передачі спірних земельних ділянок в оренду можливо шляхом направлення листа до ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області.
Отже, Яготинська міська рада, будучи обізнаною про встановлені порушення у підконтрольній сфері, маючи встановлені законодавством повноваження щодо вжиття відповідних заходів, не вжила достатніх та необхідних заходів для захисту інтересів територіальної громади.
За наведених обставин, Бориспільська окружна прокуратура звернулась до суду з даним позовом. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині 1 статті 116 Земельного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За змістом частин 1-3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
У статті 123 Земельного кодексу України врегульовано загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначено вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; заборонено компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлено загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
За змістом частини 3 статті 134 Земельного кодексу України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 (для сінокосіння і випасання худоби), 36 (для городництва) та 121 (для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для індивідуального дачного будівництва; для будівництва індивідуальних гаражів) цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.
Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство", який є спеціальним нормативно-правовим актом.
Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Отже, спеціальний Закон України "Про фермерське господарство" визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. 
Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 Земельного кодексу України) та меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України "Про фермерське господарство").
Таким чином, при вирішенні питання щодо вимог про законність рішення відповідного органу стосовно надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства та дійсність договорів, укладених на підставі таких рішень, застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство" як спеціальний щодо статті 123 Земельного кодексу України.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 наведено правовий висновок, відповідно до якого за змістом статей 1, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Разом із тим відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 та постановах Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 905/5/21, від 16.01.2024 у справі № 908/1445/20, від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23).
За змістом приписів статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
Відповідно до положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як фізична особа - громадянин України із метою створення фермерського господарства (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц та постановах Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 908/1445/20, від 05.12.2023 у справі № 927/84/19, від 21.11.2023 у справі № 908/423/20).
Водночас Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц вказала, що з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Якщо із заявою про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства звернулася фізична особа, яка раніше отримала земельну ділянку для ведення фермерського господарства і створила таке фермерське господарство до звернення із цією заявою, то підстави для ототожнення такої фізичної особи з раніше створеним фермерським господарством відсутні. Отже, відсутні і підстави вважати суб`єктом спірних правовідносин раніше створене фермерське господарство. Такий висновок узгоджується і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.03.2019 у справі № 376/331/16-ц.
Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 621/2501/18 та від 15.01.2020 у справі № 627/1351/18 наведено висновок про те, що після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.
Оскільки обставини отримання заявником земельних ділянок за пільговою процедурою (без дотримання конкурентних засад) один раз чи більше не є очевидним, адже встановити це можливо лише під час перевірки заяви громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, суд повинен встановити відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону (такий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 917/1709/23).
У статті 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо.
Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію (подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.03.2023 у справі № 906/743/21, від 01.11.2022 у справі № 910/7853/21, від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 09.07.2020 у справі № 910/14180/18, від 09.06.2020 у справі № 912/116/19, від 05.09.2019 у справі № 914/4455/15).
Частинами 1 і 2 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину (близький за змістом висновок викладено в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, в постанові Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 917/1709/23).
Якщо договір є повністю чи частково виконаним, то визнання його недійсним без одночасного застосування наслідків недійсності правочину не призведе до поновлення майнових прав держави (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 927/864/21).
Отже, у разі, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, і таке майно залишається у набувача, то позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину є ефективним способом захисту (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 908/1445/20).
Як встановлено судом, на підставі Державного акта на право постійного користування землею, серія та номер: ІІІ-КВ № 025052, виданого головою Яготинської районної ради народних депутатів Яготинського району Київської області 22.12.2001, ОСОБА_1. надано у постійне користування земельну ділянку площею 49,6 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Сулимівської сільської ради Яготинського району.
Вказану земельну ділянку зареєстровано в Національній кадастровій системі Державного земельного кадастру, з присвоєнням кадастрового номеру 3225587200:01:004:0007. 
17.12.2013 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано відомості про речове право, номер запису № 3899067.
При цьому, 25.09.2001 між Лемешівською сільською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, реєстраційний номер АЕЕ № 046760, на підставі якого ОСОБА_1 надано в оренду "з метою ведення фермерського господарства" земельну ділянку на території сільської ради площею 136,5 га.
24.03.2003 між Яготинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено угоду (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), яким внесено зміни до договору оренди земельної ділянки в частині зміни орендодавця: з Лемешівської сільської ради на Яготинську районну державну адміністрацію, а також зміни площі земельної ділянки, що передається в оренду з 136,5 га до 85,2 га.
29.12.2014 Головним управлінням Держземагентства у Київській області видано наказ № 1014550/15-14 "Про внесення змін до договору оренди", яким продовжено строк дії договору оренди зазначеної земельної ділянки на 25 років. 
06.01.2015 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583000:08:012:0252 площею 85,1999 га.
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006242314 вбачається, що ОСОБА_1 є засновником, керівником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Фермерського господарства "Зернівка" (код ЄДРПОУ 20625015, дата державної реєстрації фермерського господарства 18.02.1993, дата запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу - 13.04.2009).
09.10.2006 між Яготинською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та Фермерським господарством "Зернівка" в особі його голови ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавцем надано у користування орендарю земельну ділянку з кадастровим номером 3225583000:07:001:0003 "для розширення фермерського господарства в адміністративних межах Лемешівської сільської ради Яготинського району" загальною площею 235,9599 га.
29.12.2012 між Яготинською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та Фермерським господарством "Зернівка" в особі його голови ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено 2 (два) договори про внесення змін до договору оренди від 09.10.2006, відповідно до яких Фермерському господарству "Зернівка" надано у користування "для ведення фермерського господарства" 2 (дві) земельні ділянки площами 7,7908 га (кадастровий номер 3225583000:07:001:0006) та 228,1691 га (кадастровий номер 3225583000:08:002:0011) на території Лемешівської сільської ради Яготинського району.
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 51,0300 га з кадастровим номером 3225583000:08:004:0063 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 року № 10-3747/15-14 сг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 3,0000 га з кадастровим номером 3225583000:08:005:0044 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 №10-3746/15-14 cг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 7,0000 га з кадастровим номером 3225583000:08:005:0045 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 10-3748/15-14 сг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 51,360 га з кадастровим номером 3225583000:08:012:0251 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 10-3749/15-14 сг ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 22,459 га з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області строком на 49 років. 
На підставі вказаних наказів 14.11.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060, які 17.11.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номери записів: № 7714813, № 7714286, № 7714463, № 7715032, № 7714109.
В подальшому, рішеннями Яготинської міської ради від 25.02.2021 № 261-06-VIII, № 262-06-VIII, № 263-06-VIII, № 264-06-VIII та від 30.03.2021 № 437-07-VIII внесено зміни до договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060, укладених у 2014 році між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та громадянином України ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2021 між Яготинською міською радою, як орендодавцем, та громадянином України ОСОБА_1 , як орендарем, укладено додаткові угоди до договорів оренди від 14.11.2014 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:012:0251, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:004:0063 (у частині встановлення розміру орендної плати) та 12.05.2021 укладено аналогічну додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:002:0060. Решту умов договорів оренди земельних ділянок залишено без змін (п. 3 додаткових угод).
Судом встановлено, що у 2021 році відбулась заміна орендодавця земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 з держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області на територіальну громаду в особі Яготинської міської ради, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.05.2023 № 332338066.
З наведеного слідує, що на момент прийняття Головним управлінням Держземагентства у Київській області наказів від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, №10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг та укладення 14.11.2014 договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060, Фермерське господарство "Зернівка", засновником якого є ОСОБА_1 , набуло статусу юридичної особи та мало у користуванні земельні ділянки для ведення фермерського господарства.
При цьому, судом встановлено, що після укладення оскаржуваних договорів оренди земельних ділянок 14.11.2014 ОСОБА_1 нового фермерського господарства створено не було.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 набув право оренди на спірні земельні ділянки без проведення земельних торгів, тоді як право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. 
Крім того, колегія суддів зауважує, що додаткові земельні ділянки могли бути отримані виключно створеним ОСОБА_1 фермерським господарством, а не засновником та керівником Фермерського господарства "Зернівка" ОСОБА_1 , оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Так само і фермерське господарство може отримувати додатково земельні ділянки лише на конкурентних засадах через участь у торгах.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц та у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 927/83/19, від 25.03.2020 у справі № 357/2418/15-ц та від 17.09.2020 у справі № 917/1416/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документацій із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, № 10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.
З огляду на те, що судом встановлено підстави для визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документацій із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, № 10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг, позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 14.11.2014, які є похідними, також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Яготинської міської ради земельні ділянки з кадастровими номерами 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що з моменту передання в оренду та станом на момент звернення прокурора до суду з даним позовом спірні земельні ділянки перебувають у фактичному володінні Фермерського господарства "Зернівка", що підтверджується листом від 12.06.2023 № 08-28/2528 Яготинської міської ради, відповідно до якого орендна плата за користування спірними земельними ділянками надходить від Фермерського господарства "Зернівка", керівником якого є ОСОБА_1 .
У постановах від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц та від 30.06.2020 у справі № 927/79/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа (голова чи керівник фермерського господарства), а фермерське господарство як юридична особа.
Тобто, після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. У зв`язку з чим позовна вимога про повернення земельної ділянки повинна заявлятися саме до фермерського господарства.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Яготинської міської ради земельні ділянки з кадастровими номерами 3225583000:08:004:0063, 3225583000:08:005:0044, 3225583000:08:005:0045, 3225583000:08:012:0251, 3225583600:03:002:0060 заявлено прокурором до неналежного відповідача, тому задоволенню не підлягають.
Водночас, колегією суддів встановлено, що до винесення місцевим господарським судом оскаржуваного рішення відповідачами заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
В свою чергу, прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його. 
Так, можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Аналогічна позиція міститься також в постанові 14.08.2018 Верховного Суду у справі № 922/1425/17.
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.
При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 405/4999/15-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 372/2592/15, від 06.06.2018 у справі № 372/1387/13-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 05.06.2018 у справі № 359/2421/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 367/2271/15-ц, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц.
Також слід зазначити, що оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за діяльність її органів, прийняття нормативно-правових актів не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних дій державних органів, зокрема шляхом укладання правочинів з порушенням вимог законодавства.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом України у постанові від 11.05.2016 у справі № 910/3723/14 та Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 у справі № 914/1708/17, від 22.05.2018 у справі № 922/1084/17 та від 19.11.2019 у справі № 910/16827/17.
При цьому, прокурор приймаючи на себе компетенцію представляти інтереси держави у спірних правовідносинах, автоматично приймає на себе обов`язок бути компетентним (обізнаним) в усіх юридично значущих обставинах цих відносин.
Як вже було встановлено судом, спірні накази "Про затвердження документацій із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, № 10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг видано Головним управлінням Держземагентства у Київській області 05.08.2014, тобто саме з зазначеної дати держава в особі відповідного органу була обізнана про їх незаконність. 
За встановлених обставин підставним є висновок, що позовна давність до позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документацій із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, № 10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг сплила 06.08.2017.
Так, оскаржувані договори оренди земельних ділянок укладено між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 14.11.2014, тобто саме з зазначеної дати держава в особі відповідного органу була обізнана про їх недійсність. 
Таким чином, позовна давність до позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 14.11.2014 сплила 15.11.2017.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом прокурор посилається на те, що земельні ділянки, які є об`єктами оскаржуваних наказів та договорів, було переведено з державної власності до комунальної, та у період з 23.02.2021 по 26.02.2021 зареєстровано право комунальної власності Яготинської міської ради на спірні земельні ділянки. Набуття Яготинською міською радою права комунальної власності на спірні земельні ділянки, зміна форми власності, заміна особи орендодавця у спірних договорах оренди землі за своїм походженням є об`єктивними та такими, що не залежали від волі прокурора, який не є безпосереднім учасником орендних правовідносин.
Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Отже, заміна орендодавця Головного управління Держземагентства у Київській області на Яготинську міську раду не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Строк позовної давності, який обчислюється з дати прийняття уповноваженим державним органом спірних наказів та з дати укладення оскаржуваних договорів оренди сплинув ще у 2017 році.
Крім того, листом Бориспільської місцевої прокуратури від 14.01.2016 за № 34-04-388-вих-16 ОСОБА_1 було повідомлено, що Яготинським відділом Бориспільської місцевої прокуратури за дорученням Бориспільської місцевої прокуратури здійснено перевірку законності передачі в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами 3225583000:08:012:0252, 3225583000:08:002:011, 3225583000:08:005:0045 (спірна земельна ділянка), 3225583000:08:004:0063 (спірна земельна ділянка), 3225583000:07:001:0006, 3225583600:03:002:0060 (спірна земельна ділянка), 3225583000:08:005:0044 (спірна земельна ділянка), 3225583000:08:012:0251 (спірна земельна ділянка), 3225587200:01:004:0007. 
Прокурор вказує, що у 2020 році В.о. прокурора Київської області в інтересах держави звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Зернівка", про скасування наказів ГУ Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 та визнання недійсними договорів оренди від 17.11.2014 (справа № 382/877/20).
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18.04.2023 закрито провадження у справі № 382/877/20 у зв`язку з тим, що дана справа на підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Проаналізувавши зміст наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.
Відтак, подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позовної заяви), не перериває перебігу позовної давності.
Позаяк, строк позовної давності до позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Київській області "Про затвердження документацій із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 05.08.2014 № 10-3057/15-14 сг, № 10-3747/15-14 сг, № 10-3746/15-14 cг, № 10-3748/15-14 сг, № 10-3749/15-14 сг сплила 06.08.2017, та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 14.11.2014 сплинув ще до звернення прокурора з позовом до Яготинського районного суду Київської області - 15.11.2017.
Згідно з ч. 5 ст. 265 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 902/326/16, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19.
Таким чином, у випадку, якщо прокурором пред`явлено позов в інтересах держави у зв`язку із вчиненням порушення тим органом, на який покладено владні повноваження в цій сфері, момент початку перебігу строку позовної давності повинен відліковуватися з моменту коли про порушення прав або про особу, яка їх порушила дізнався або мав можливість дізнатися відповідний орган державної влади.
Разом з тим, прокурор має право, враховуючи конкретні обставини справи, у тому числі вчинення порушення тим органом, на який покладено владні повноваження в цій сфері, просити суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними.
Суд зауважує, що у 2020 році до Яготинського районного суду Київської області прокурор звернувся з позовом у справі № 382/877/20 вже після спливу строку позовної давності, хоча про наявність спірних наказів та оскаржуваних договорів оренди прокуратурі було відомо ще у 2016 році, що підтверджується, зокрема, листом від 14.01.2016 за № 34-04-388-вих-16 Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури за результатами перевірки законності передачі в оренду спірних земельних ділянок.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності у даній справі. 
За таких обставин, позовна давність, про яку заявлено відповідачами, підлягає застосуванню.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).
Зважаючи на наявність обставин, встановлених рішенням суду у даній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку з пропуском прокурором строку позовної давності, на підставі частині 4 статті 267 Цивільного кодексу України, порушене право захисту не підлягає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.
На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи скаржника, фактично дублюють позицію прокуратури викладену у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку при ухвалені оскаржуваного рішення. 
Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Київської обласної прокуратури слід відмовити, а рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2025 у справі № 911/2418/23 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 911/2418/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

А.О. Мальченко