ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/718/26;	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/1752/25 Категорія: 310020000	Літвінова Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Демидчук Тетяни Юріївни на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2023 року по кінець 2024 року сторони проживали без реєстрації шлюбу. У цей час у них народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час проживає разом з позивачем. З весни 2025 року сторони припинили сімейні та подружні стосунки. Відповідач проживає окремо та надає кошти на утримання доньки у розмірі 4 000, 00 грн. Але на утримання позивача, як матері дитини, відповідач взагалі коштів не надає. ОСОБА_2 звернулася до суду у наказному провадженні про стягнення аліментів на утримання доньки, а в позовному провадженні із цим позовом - щодо стягнення аліментів на своє утримання.
Позивач також зазначила, що відповідач працює офіційно, отримує достойну заробітну плату, інших дітей не має, фізично здоровий. Вона - ніде не працює, здійснює догляд за малолітньою донькою ОСОБА_3 . Кошти на її утримання надають її батьки.
Керуючись такими доводами, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років.
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2025 року і до досягнення донькою сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. Зазначено, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми виплат за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Ухвалюючи рішення суд врахував, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Отже, обов`язок надавати дружині утримання у разі проживання з нею дитини до трьох років виникає у другого з подружжя за обставин, що він може надавати матеріальну допомогу.
Суд першої інстанції виснував, що позивач на підтвердження цих обставин не надала суду доказів, однак і відповідач не надав суду доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу позивачці, яка здійснює догляд за спільною малолітньою дитиною сторін до трьох років.
Частково задовольняючи позовні вимоги щодо розміру частки, суд зазначив, що визначення її у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років узгоджується з приписами законодавства та встановленими обставинами справи.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Демидчук Т.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без повідомлення та участі відповідача, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2026 року та ухвалитинове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору у розмірі 1 816,80 грн.
В апеляційній скарзі адвокат вказує, що позивач, володіючи інформацією про місце проживання апелянта, свідомо не зазначила дану інформацію, з метою приховання ініційованого нею судового процесу щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, таким чином позбавляючи апелянта можливості володіти інформацією, надати відзив, подати докази тощо. Фактично оскаржуване рішення прийнято без відома апелянта, чим обмежені його права, що впливає на його матеріальне забезпечення, без врахування фактичних обставин справи, що грубо порушує його конституційні права.
Скаржник зазначає, що категорично не погоджується та не підтверджує викладене позивачем бачення подій та характеру спілкування між сторонами. Доводить до відома суду, що сторони у шлюбі не перебували, а державна реєстрація народження дитини проведена шляхом визнання батьківства. Апелянт перебував у шлюбі з іншою жінкою, шлюб із якою розірвано 01 жовтня 2024 року, а позивач не є апелянту ні офіційною, ні цивільною дружиною.
Крім того, представник відповідача вказує про те, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, не відмовляється від фінансового забезпечення своєї дитини, допомагав матеріально і до звернення позивача до суду щодо стягнення аліментів на дитину. Водночас, зазначає про те, що твердження позивачки про отримання достойної заробітної плати відповідачем є дуже суб`єктивним. Скаржник просить врахувати, що його фактичний місячний дохід значно менший від офіційного. Водночас апелянт сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі заробітку, додатково до сум аліментів відповідач перераховує на платіжну картку позивача кошти на дитину, що підтверджується платіжними інструкціями; щомісячно сплачує 7 500,00 грн за оренду квартири та додатково за комунальні послуги; має витрати на харчування та забезпечення особистих потреб та допомагає батькам похилого віку, які є пенсіонерами.
Також апелянт доводить до відому суду те, що кошти на утримання позивача надають її батьки. Крім того,  ОСОБА_2  не повідомила суд, що фактично проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншим чоловіком, через що забороняє бачитись, спілкуватись апелянту з дитиною, брати участь у налагодженні психо-емоційного зв`язку, участі у житті та вихованні дитини. Разом з тим, позивач до народження дитини була працевлаштована та пішла у декретну відпустку, отримує допомогу та виплати від держави.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Перебийніс С.В. просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2026 року залишити без змін. Заявник вважає рішення законним та обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи
За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення аліментів, ціна позову у яких визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України). За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Чабанівською селищною радою Фастівського району Київської області. (а.с. 8) 
Згідно з довідкою Набутівської сільської ради с. Корнилівка Черкаського району Черкаської області № 476 від 27 жовтня 2025 року ОСОБА_2 зареєстрована і проживає у АДРЕСА_1 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3 (а.с. 9).
Судовим наказом судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно.
Вказані фактичні обставини сторонами у справі визнаються та не оспорюються.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Правовідносини сторін у справі мають наступне правове регулювання.
Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Згідно частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Отже, частина четверта статті 84 СК України регламентує умову виникнення права жінки на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна жінка, а також жінка, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
Таким чином, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості надавати фінансову допомогу позивачу як матері спільної дитини, яка не досягла трирічного віку. Відповідачем визнається факт його офіційного працевлаштування на посаді водія в ДСНС та отримання ним офіційного доходу.
Відомості щодо наявності або відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, іншого доходу, перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків у матеріалах справи відсутні.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності на утриманні відповідача батьків похилого віку, пенсіонерів, матеріалами справи не підтверджені.
Витрати відповідача на оренду квартири, оплата ним комунальних послуг та аліментні зобов`язання щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , добровільні перекази відповідачем грошових коштів на рахунок позивача з травня по грудень 2025 року із зазначенням призначення платежу «переказ власних коштів» не характеризують матеріальний стан відповідача як такий, що унеможливлює надання ним матеріальної допомоги на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку.
Відповідач є молодою працездатною особою і матеріалами справи не спростовано факт спроможності останнім надання утримання жінці, яка проживає зі спільною дитиною, якій не виповнилось три роки, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, як на дружину, яка доглядає малолітню дитину до трьохрічного віку у розмірі 1/6 частки його доходів.
Посилання скаржника на отримання позивачем декретних виплат та матеріальної допомоги від її батьків є безпідставними, оскільки право на утримання від батька дитини жінка має незалежно від її працевлаштування та матеріального становища. Відсутність офіційної реєстрації шлюбу сторін чи їх перебування у фактичних шлюбних відносинах не спростовує права позивачки, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку.
Вказівка скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення ОСОБА_1 та розгляд справи за його відсутності спростовується матеріалами справи, оскільки судом було дотримано вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України (а.с. 12), а відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 068028406367 (а.с. 17). Правом на подачу відзиву не скористався.
Не заслуговують на увагу колегії суддів також і посилання в апеляційній скарзі щодо перешкод позивача відповідачеві у його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки такі обставини не є предметом позову у даній справі.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судового збору не проводиться.
Керуючись ст.ст. 35, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Демидчук Тетяни Юріївни - залишити без задоволення.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2026 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді