23.02.26
22-ц/812/257/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Миколаїв 

справа №483/1086/25
провадження №22-ц/812/257/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рак Л. М. у приміщенні суду у м.Очакові Миколаївської області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі – ТОВ «Кошельок» або Товариство) звернулося до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
Позивач зазначав, що 14 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» було укладено договір №2468422741-546541 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності.
Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 4500 грн; початковий строк кредитування 14 днів з можливістю продовження строку на 90 днів; відсоткова ставка 2,2% на добу (дисконтна відсоткова ставка 0,01% на добу).
Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши позичальниці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок останньої.
Відповідачка своїх обов`язків за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість станом на дату пред`явлення позову у сумі 13 416,30 грн (4500 грн тіло кредиту + 8916,30 грн відсотки за користування кредитними коштами).
Посилаючись на викладене, ТОВ «Кошельок» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 416,30 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року ТОВ «Кошельок» відмовлено у задоволенні позову.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач не довів належними доказами факт укладення електронного кредитного договору. 

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Кошельок» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи скаргу, позивач зазначав, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні у справі докази, а тому дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Позивач вказував, що його витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становили 4000 грн, судовий збір 3633,60 грн.

Фактичні обставини справи

14 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Кошельок» на сайті https://koshelok.ua укладено електронний кредитний договір №2468422741-546541, який був підписаний позичальницею за допомогою одноразового ідентифікатора 5387. Про вказане свідчить візуальна форма послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.
За умовами цього договору кредитодавець зобов`язався надати позичальниці кредит у сумі 4500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 2.20% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (дисконтна процентна ставка – 0,01% за день). Кредитні кошти мали надаватися позичальниці згідно з її заявкою шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальницею у заявці. Строк кредитування – 14 днів з дати підписання договору. 
У п.3.5, 3.6, 3.7 договору сторони визначили, що у випадку користування кредитом з боку позичальниці більше за визначений період у 14 днів, зобов`язання позичальниці за договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена у п.3.4 цього договору процентна ставка менша ніж 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною у п.3.4 договору, скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Факт користування позичальницею сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду.
Згідно з довідкою АТ «Універсал Банк», випискою про рух коштів по картці, довідкою АТ «МТБ Банк» відповідачка 14 грудня 2021 року отримала від ТОВ «Кошельок» на вказану нею у заявці кредитну картку, яка емітована на її ім`я у АТ «Універсал Банк», № НОМЕР_1 кредит у сумі 4500 грн. 
З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, випливає, що відповідачка жодного разу не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 13 416,30 грн, яка складається з 4500 грн заборгованості за кредитом та 8916,30 грн заборгованості за відсотками, нарахованими з 14 грудня 2021 року до 27 березня 2022 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що електронний документ – це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кошельок», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними доказами факт укладення між сторонами електронного кредитного договору. 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені докази свідчать, що між Товариством та ОСОБА_1 14 грудня 2021 року був укладений електронний кредитний договір на суму 4500 грн у передбаченій законом формі. Відповідачка підписала його одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти поступили на банківську карту ОСОБА_1 , яку вона вказала кредитодавцю для перерахування коштів. 
ТОВ «Кошельок» виконав обов`язок щодо надання позичальниці кредитних коштів. Проте позичальниця умови кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконала, що спричинило наявність заборгованості у сумі 13 416,30 грн, яка складається з 4500 грн заборгованості за кредитом та 8916,30 грн заборгованості за відсотками, нарахованими з 14 грудня 2021 року до 27 березня 2022 року.
За такого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства.
Наявні у матеріалах справи докази доводять, що у позивача є право на стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у сумі 13 416,30 грн, оскільки вона, отримавши 14 грудня 2021 року кредитні кошти, жодного разу не сплатила заборгованість за кредитним договором, що призвело до нарахування їй відсотків у межах строку кредитування у сумі 8916,30 грн (за 104 дні).
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Кошельок» про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог Товариства є слушними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Кошельок».

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання позовної заяви сплатив 2422,40 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги – 3633,60 грн, витрати позивача по оплаті професійної правничої допомоги, яка надавалася йому адвокатом Гурським Г. Ю. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025, у суді першої інстанції становили 10 000 грн (оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги (додаток до договору про надання правової допомоги) – 1000 грн (0,5 год), збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору – 2000 грн (1 год), складання позовної заяви – 4000 грн (2 год), формування додатків (доказів) до позовної заяви (для суду та відповідача) – 2000 грн (1 год), відправка позову стороні, суду, формування матеріалів адвокатського досьє – 1000 грн (0,5 год)), а у суді апеляційної інстанції – 4000 грн (підготовка апеляційної скарги (2 год)). Згідно з умовами договору розмір гонорару (винагороди) підлягає сплаті адвокату не пізніше 10 банківських днів від дати ухвалення судом рішення, але не раніше повідомлення адвокатом про даний факт.
Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу позивача, то відповідачка повинна відшкодувати позивачу сплачений ним судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій на суму 6056,00 грн (2422,40 грн + 3633,60 грн).
Що стосується відшкодування позивачу відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій, то суд вважає, що співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, витраченим на них часом, є сума 10 000 грн (6000 грн у суді першої інстанції + 4000 грн у суді апеляційної інстанції).
Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» задовольнити частково.
Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (ЄДРПОУ 40842831) заборгованість за кредитним договором №2468422741-546541 від 14 грудня 2021 року у сумі 13 416,30 грн, яка складається з 4500 грн заборгованості за кредитом та 8916,30 грн заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (ЄДРПОУ 40842831) судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 6056,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 10 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді   В. В. Коломієць

Т. В. Серебрякова 

Повне судове рішення складено 23 лютого 2026 року.