ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/5873/24
провадження № 2-др/753/54/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.
за участю: 
секретаря судового засідання - Петрової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 адвоката Льовочкіної Валерії Михайлівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі 
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2025 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері було відмовлено. 
У рішенні суду було вказано, що питання про розподіл інших судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, підлягає вирішенню окремо з постановленням додаткового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України.
В подальшому, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 - адвокат Льовочкіна В.М. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування зазначила, що судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, які понесла третя особа, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Зазначила, що 01.04.2025 року вона звернулась до суду із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надала докази понесення таких витрат, які завчасно направила іншим учасникам справи.
Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Новоселецька О.А. звернулась до суду із запереченнями на заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування вона зазначила, що заявлена третьою особою сума витрат у розмірі 5 000,00 грн. є завищеною, оскільки виготовлення клопотання про вступ третьої особи у справу та участь у судовому засіданні, яке тривало 45 хвилин, на її думку, не вимагало значного часу. Крім того, просить суд врахувати, що позивачка у справі ОСОБА_2 на даний час не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання довічно. Згідно з довідкою про розмір пенсії, середньомісячний дохід позивачки ОСОБА_2 становить 4 635,80 грн., а тому вважає, що стягнення з неї витрат у розмірі 5 000,00 грн. буде надмірним тягарем. 
Інших заяв про ухвалення додаткового рішення від сторін та їх представників не надходило.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06.04.2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду (а.с. 193).
У судовому засіданні сторони та їх представники присутніми не були.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, відповідно до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, заяви та клопотання сторін, суд дійшов до такого висновку. 
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у таких випадках: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).
Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 та додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Аналіз зазначених постанов свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частини дванадцятої статті 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що учасник цивільного процесу, в тому числі і третя особа, має право на відшкодування витрат пов`язаних з правничою допомогою.
Судом установлено, що третя особа ОСОБА_1 заперечувала проти заявлених позивачкою ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері, про що свідчить, зокрема, її позиція, викладена у поясненні третьої особи щодо позову (а.с. 99-124).
Враховуючи, що у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері було відмовлено у повному обсязі, то з позивачки ОСОБА_2 на користь третьої особи ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, які вона понесла.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник третьої особи надала суду: договір № 27/23 про надання правової допомоги від 27.09.2023 року (а.с. 154-156), додаткову угоду № 1 від 23.05.2024 року до договору про надання правової допомоги, в якій зазначено, що правова допомога, надана у цивільній справі № 753/5873/24 оцінена сторонами становить 5 000,00 грн. (а.с. 157), платіжна інструкція АТ КБ «ПриватБанк» № 2.110043629.1 від 26.03.2025 року на суму 5 000,00 грн., призначення платежу: оплата правової допомоги за договором № 27/23 від 27.09.2023 року та додаткової угоди № 1 від 23.05.2024 року (а.с. 158), акт прийому-здачі виконаних робіт № 1 від 26.03.2025 року до договору про надання правової допомоги на суму 5 000,00 грн. (а.с. 159).
Таким чином, третьою особою доведено, що вона понесла витрати на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 753/5873/24 у заявленому розмірі 5 000,00 грн.
Водночас представником позивачки заявлено про не співмірність витрат позивачки на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, у разі заперечення розміру витрат на професійну правничу допомогу, сторона, яка заперечує проти їх стягнення, зобов`язана навести відповідні доводи та докази, що свідчать про їх неспівмірність, необґрунтованість чи надмірність.
Представником позивачки не конкретизовано, які саме дії адвоката третьої особи є надмірними або невиправданими, не подано власного розрахунку витрат, які, на думку позивачки, були б розумними у цьому спорі, не здійснено порівняльного аналізу тривалості та характеру здійснених дій із заявленою сумою.
Саме по собі посилання на неспівмірність витрат третьої особи на професійну правничу допомогу, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень, не може свідчити про неспівмірність чи необґрунтованість таких витрат.
З урахуванням викладеного, а також того, що третьою особою надано договір про надання правничої допомоги, розрахунок робіт та документи, що підтверджують сплату таких витрат, суд доходить висновку, що заявлені витрати третьої особи ОСОБА_1 є підтвердженими та обґрунтованими.
Під час розподілу витрат, суд також враховує матеріальний стан позивачки.
Як було встановлено рішенням Дарницького районного міста Києва від 21.04.2025 року, пенсія за віком, яку отримує позивачка ОСОБА_2 , становить 4 773,35 грн., тобто в двічі перевищує встановлений у 2025 році законом розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у власності позивачки перебуває декілька об`єктів нерухомого майна, що у сукупності не дає підстав вважати її матеріальне становище скрутним.
Водночас судом враховуються ті обставини, що позивачка є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання довічно, що може свідчити про те, що стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу у більшому розмірі, становитиме для неї надмірний тягар (а.с. 7-8).
Таким чином, з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку про стягнення з позивачки ОСОБА_2 на користь третьої особи ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., що буде необхідним і достатнім в даному конкретному випадку, та на думку суду, не становитиме для позивачки надмірний фінансовий тягар.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Додаткове рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з моменту його підписання.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його підписання.
Учасник справи, якому копію додаткового рішення суду не було вручено в день його підписання, має право на поновлення строку для апеляційного оскарження, якщо скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.
У разі апеляційного оскарження, додаткове рішення суду набирає законної сили з моменту прийняття апеляційним судом судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, закриття апеляційного провадження, залишення апеляційної скарги без розгляду або без задоволення.

Суддя:          Л.М. Осіпенко