Справа № 345/6546/25 
Провадження № 33/4808/301/26 
Категорія ч. 1 ст. 178 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , адвоката Крикун Т.О.,
розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року, якою неповнолітню
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , не працюючої, громадянки України, раніше не судимої, 
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП та застосовано до неї захід впливу у виді попередження,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції за змістом постанови встановив, що до суду надійшов протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , в якому вказано, що 08 листопада 2025 року біля 15.00 год. неповнолітня ОСОБА_1 , розпивала алкогольний напій горілку, ємністю 0,5 л міцністю 40 % в громадському місці, а саме на території дитячого майданчика по вул. Малицькій в м.Калуш, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Законний представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати її та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді мотивує тим, що постанова винесена 08 грудня 2025 року, однак отримала копію постанови лише 24 березня 2026 року. Посилається на те, що не було належним чином повідомлено про судові засідання, жодних повісток вона не отримувала. Вказує, що пропустила строк на апеляційне оскарження постанови судді з поважних причин, оскільки рішення прийнято без її участі. 
Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Пояснює, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її онукою. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.05.2012 року її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 . Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 05.07.2012 року №209 ОСОБА_1 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, також цим же рішенням над нею встановлено опіку і призначено її опікуном ОСОБА_2 .
Зазначає, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся без її належного повідомлення про розгляд справи. Зауважує, що працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 без законного представника. 
Вважає, що це призвело до грубого порушення прав неповнолітньої ОСОБА_1 , оскільки вона не отримала належного захисту.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її законний представник ОСОБА_2 та адвокат Крикун Т.О., з`явилися в судове засідання апеляційного суду. Їм роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 270 КУпАП та ст. 271 КУпАП, відповідно. Підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи законного представника ОСОБА_2 та адвоката Крикун Т.О., перевіривши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, підлягає до поновлення, оскільки матеріалами справи підтверджуються викладенні у клопотанні доводи про те, що розгляд справи відбувся без належного повідомлення про розгляд справи законного представника.
Вирішуючи апеляційну скаргу по суті вважаю, що її необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в повній мірі не дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП та належним чином не з`ясував всіх фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, не перевірив чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 листопада 2025 року серії ВАД №440861(а.с. 11) 08 листопада 2025 року близько 15 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 розпивала алкогольний напій, а саме горілку марки «Nemiroff», ємністю 0,5 л, міцністю 40 %, на дитячому майданчику, що знаходиться по вул. вул. Малицькій в м.Калуш, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Положення ч. 1 ст. 178 КУпАП встановлюють відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.
Згідно приписів ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу.
У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 44, 51, 89, 121-127, 130, ст. 139, ч. 3 ст. 154, ч. 2 ст. 156, ст. ст. 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст. 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу.
Згідно ст. 24-1 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 2) попередження; 3) догана або сувора догана; 4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.
Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП, є неповнолітньою.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
Законні представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу (ч. 3 ст. 270 КУпАП).
Матеріалами справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії від 11 листопада ВАД №440861 щодо ОСОБА_1 складений без участі її законного представника.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.
Матеріали справи містять письмові пояснення, які відібрані т.в.о. начальником Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Сідмер Ю.І. неповнолітньої ОСОБА_1 , без участі законного представника.
Отже, апеляційним судом встановлено, що працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було істотно порушено право неповнолітньої ОСОБА_1 на захист. Встановивши, що поліцейські спілкуються з неповнолітньою, та для проведення опитування неповнолітньої та відібрання в неї пояснень, вони були зобов`язані забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст. 270 КУпАП та 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію» цього не зробили.
Факт присутності при відібранні пояснень від ОСОБА_1 практичного психолога Калуського фахового політехнічного коледжу ОСОБА_5 неможливо ототожнити з присутністю законного представника за умови наявності рішення Калуського міськрайонного суду від 03 травня 2012 року (справа №0908/2310/2012) про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо ОСОБА_1 та встановлення опіки ОСОБА_6 над онукою ОСОБА_1 .
Також факт підписання та участі під час складення протоколу про адміністративне правопорушення від 11 листопада ВАД №440861 щодо ОСОБА_1 практичного психолога ОСОБА_5 в якості понятої, вважаю свідчить про істотне порушення вимог закону. Залучення такої особи як понятої суперечить загальним засадам адміністративного провадження, зокрема принципам об`єктивності, неупередженості та законності, що вплинуло на можливість повної та об`єктивної реалізації прав ОСОБА_1 . 
Водночас суд першої інстанції в порушення вимог ст. 278 КУпАП не звернув належної уваги на зазначені недоліки протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, при здійсненні провадження про притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка є неповнолітньою суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до абз. II і ІІІ п. «b» ч. 2 ст. 40 Конвенції про права дитини Держави-учасниці, зокрема, забезпечують, щоб кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії: негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту; невідкладне прийняття рішення з розглядуваного питання компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом у ході справедливого слухання згідно із законом у присутності адвоката чи іншої відповідної особи і, якщо це не вважається таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, зокрема, з урахуванням її віку чи становища її батьків або законних опікунів.
Мінімальні стандартні правила ООН щодо відправлення правосуддя стосовно неповнолітніх («Пекінські правила», 1985 р.) спрямовують на те, щоб кримінальні провадження щодо неповнолітніх здійснювались швидко і без будь-яких затримок; вимагають, щоб особи, які ведуть ці провадження, мали відповідну кваліфікацію; наказують поважати право неповнолітнього на конфіденційність, щоб уникнути заподіяння шкоди через непотрібну гласність; передбачають можливість закриття провадження за нереабілітуючими підставами для того, щоб обмежити негативні наслідки судового розгляду і вироку; рекомендують при виборі запобіжних заходів враховувати тяжкість, мотиви, причинив чинення злочину та особливості підлітка і виходити при цьому з принципу «мінімальної достатності».
Здійснюючи провадження щодо неповнолітніх, у кожному окремому випадку судді, суд зобов`язані зважати, що особа набуває повної процесуальної дієздатності лише з досягненням повноліття та враховувати, що національним законодавством та міжнародними договорами закріплено особливий підхід до неповнолітніх правопорушників, що зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації адміністративної відповідальності.
Міжнародними засадами, на яких ґрунтуються розгляд провадження щодо неповнолітніх є не тільки презумпція невинуватості неповнолітнього але і забезпечення права неповнолітнього на ефективний захист його інтересів, що передбачає обов`язкову участь захисника щодо неповнолітніх, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні правопорушення з моменту встановлення факту неповноліття, допит неповнолітнього у присутності захисника та забезпечення права батьків приймати участь у справі в якості законних представників неповнолітнього.
Так, відповідно до вимог ст. 270 КУпАП інтереси неповнолітнього мають право представляти законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.
Крім того, при затриманні неповнолітнього його батьки або опікун негайно повідомляються про таке затримання, а у разі неможливості такого негайного повідомлення, батьки або опікун повідомляються пізніше в найкоротші можливі терміни.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язково залучення законного представника.
При цьому, правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.
Зокрема, необхідно враховувати, що в цілому неповнолітні за рівнем інтелектуального і вольового розвитку відстають від дорослих, а їх життєвий досвід недостатній для того, щоб вони мали можливість об`єктивно оцінювати конкретну ситуацію та вибирати лінію поведінки, яка відповідає їх інтересам та можуть помилятись у тлумаченні змісту визначення наведеної правової поведінки. Для гарантування правового захисту неповнолітніх на досудовому слідстві і в судовому розгляді законом передбачено спеціальні норми, що встановлюють особливість провадження у цих справах.
Вказане порушення є істотним процесуальним порушенням права неповнолітньої ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту, що унеможливлює посилання на сукупність досліджених доказів, які є недопустимими, оскільки були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Таким чином, вважаю, що встановлені обставини, свідчать про істотне порушення прав неповнолітньої під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відсутність належних та допустимих доказів, які дозволяють встановити доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 за №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до вимог закону.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, вважаю за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити законному представнику ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді. 
Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 – задовольнити.
Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 178 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло