Справа № 451/1790/24 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 33/811/560/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Погрібної Тетяни Сергіївни на постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок на користь держави (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача ЄДРПОУ - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доході бюджету - 22030106). 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 21.12.2024 о 19 год 26 хв на автодорозі Т-14-10 між н/п Корчин - Поздимир Шептицького району Львівської області керував т/з марки «Опель Омега», державний номерний знак НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Погрібна Т.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що постанова суду ухвалена без участі ОСОБА_2 .
Зазначає, що 08.02.2025 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій визнав свою вину та просив суворо не карати, оскільки йому було роз`яснено, що у разі визнання вини до нього не буде застосовано позбавлення права керування транспортними засоби, а лише буде накладено штраф.
Вказує, що копію постанови апелянт не отримував ані в суді, ані засобами поштового зв`язку, оскільки перебував поза місцем проживання у зв`язку з виконанням військових обов`язків.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду ухвалена із істотним порушенням норм матеріального та процесуального права,зокрема вимог статей 245, 251, 280 та 283 КУпАП.
Звертає увагу на те, що судом не враховано особу водія, зокрема те, що він є військовослужбовцем, а тому застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є невиправданим та непропорційним.
Вказує, що акт огляду не містить відомостей про дату його складання, що породжує обґрунтовані сумніви в його об`єктивності та в тому, що він був складений безпосередньо в моменті подій.
Крім того, матеріали відеозапису не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 було ознайомлено з актом огляду, а також вручено йому його копію.
Зазначає, що акт огляду складено в одному примірнику, що є прямим порушенням вимог абз. 3 п. 4 розділу Х Інструкції №1395.
Вказує, що у протоколі не зазначено, якими саме технічними засобами здійснювалась фіксація правопорушення.
Окрім того, у матеріалах справи відсутні оригінали відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, а також не долучено жодних документів ( сертифікатів, свідоцтв), які б підтверджували, що використаний технічний засіб входить до переліку дозволених для застосування в підрозділах поліції. 
У судове засідання до суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Погрібна Т.С. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. 
Водночас, захисник – адвокат Погрібна Т.С. подала заяву про розгляд справи без участі останньої та ОСОБА_1 . Крім цього, зазначає, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка вказаних осіб в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №202085 від 21.12.2024, з якого видно, що ОСОБА_1 , 21.12.2024 о 19 год 26 хв на автодорозі Т-14-10 між н/п Корчин - Поздимир Шептицького району Львівської області керував т/з марки «Опель Омега», державний номерний знак НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого видно, що від огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, за допомогою алкотестера «Драгер 6820», ОСОБА_1 відмовився (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.12.2024, із якого видно, що ОСОБА_1 направлявся до медичного закладу для огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте останній від огляду відмовився (а.с.4); довідкою Відділення поліції №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області від 21.12.2024, з якої видно, що відповідно до наявних баз даних, що входять до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», підсистеми «Пошук посвідчення водія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія, серії НОМЕР_2 від 09.08.2023, отримав (а.с.5); довідкою Відділення поліції №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області від 21.12.2024, з якої видно, що згідно із наявних баз даних, що входять до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягався (а.с.6); диском з відеозаписом (а.с.1).
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_1 , під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.
З відеозапису чітко вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Крім цього, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Посилання апелянта на те, що акт огляду складено лише в одному примірнику не спростовує вину ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ складається тільки у разі, якщо такий огляд проводиться за згодою водія транспортного засобу.
Доводи апелянта про те, що у протоколі не зазначено, якими саме технічними засобами здійснювалась фіксація правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Право працівників поліції застосовувати технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння передбачене ч. 2 ст. 266 КУпАП.
Відсутність інформації про номер та серію відеокамери, дати її виробництва, назви, відомостей про особу, яка здійснила упакування диску та її підписи, відомостей про джерело походження відеозапису, відсутність у матеріалах свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери" - ніяким чином не спростовує встановлених судом обставин, оскільки долучений до протоколу відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки отриманий у встановленому законом порядку, не містить ознак фальсифікації.
Окрім того, посилання апеляційної скарги, що у матеріалах справи відсутні оригінали відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, не спростовує встановлених обставин справи.
З урахуванням викладеного, у даній справі не підлягає застосуванню судом правовий висновок Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, на який посилається апелянт, оскільки у вказаній справі висновки стосуються дотримання вимог ст. 283 КУпАП при складанні працівниками поліції постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, як остаточного рішення у справі, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Більш того, вказана справа стосується інших обставин вчинення адміністративних порушень, розглянуті в порядку КАС, а не КУпАП, а отже висновки, викладені у них не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУп АП.
Що стосується доводів щодо того, що судом не враховано особу водія, зокрема те, що він є військовослужбовцем, а тому застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є невиправданим та непропорційним, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, та передбачає штраф на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Така логіка законодавця обумовлена характером інкримінованого правопорушення, яке полягає у використанні джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, особою, яка знаходиться у стані сп`яніння, що свідчить про підвищену протиправність діяння.
Безальтернативність стягнення також спрямована на досягнення у суспільстві превентивної мети, а саме запобігання вчиненню цих правопорушень, як безпосередньо особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокату Погрібній Тетяні Сергіївні строк апеляційного оскарження постанови судді Радехівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2025 року.
Постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Погрібної Тетяни Сергіївни– без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк