Суддя Ритов Я. М. 

Справа № 644/12642/25 
Провадження № 2/644/661/26 
07.04.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків 

Індустріальний районний суд міста Харкова в складі:
Головуючого судді    Ритова Я.М.,
за участю секретаря Швайка О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 417521969 від 16.12.2021 року у загальному розмірі 38 872,20 грн., а також судового збору у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 417521969, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої обов`язки за кредитним договором виконало та надало клієнту грошові кошти. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором в сумі 38 872,20 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 9840,25 грн. та відсотків в сумі 29031,95 грн. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, право грошової вимоги за договорами перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
02.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «СВЕА Фінанс» було укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, перейшло до ТОВ «СВЕА Фінанс». 
Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує і станом на дату подання позову має заборгованість в загальному розмірі 38 872,20 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 16.12.2021 року № 417521969, який не містить підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору від 16.12.2021 року № 417521969, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Однак разом із позовом позивачем не надано жодного доказу, що відповідач здійснив дії, а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору від 16.12.2021 року № 417521969. Позивач не вказує, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, вважав, що наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу. Позивачем, не надано до суду жодного доказу акцептування відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору. Не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував встановлення особи, якій направлявся та чи направлявся взагалі примірник спірного договору. Позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 16.12.2021 року № 417521969, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Як вбачається із матеріалів судової справи, позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів. Позивач не був позбавлений можливості надати до суду належні та допустимі докази перерахування коштів відповідачеві, наприклад виписку по рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з якої було б видно суму перерахованих коштів, підстави перерахування та особу отримувача. В той же час, позивач цього не зробив. Розрахунок же заборгованості є відображенням міркувань позивача, відповідачем не визнається в повному обсязі, та не відповідає вимогам до первинних облікових бухгалтерських документів, а тому не може бути належним та допустимим доказом отримання відповідачем коштів та наявності будь-якої заборгованості, взагалі. Наявність боргу у відповідача мають бути доведені позивачем належними та допустимими доказами. Позивач не надав суду доказів порушення його прав, за захистом яких мало місце звернення до суду. Доказування на припущеннях не допускається. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами отримання відповідачем будь-яких коштів. Позивач стверджує, що право вимоги від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перейшло до нових кредиторів починаючи ще 28.11.2018 року, а сам кредитний договір нібито був укладений від 16.12.2021 року, тобто майже через 3 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідних від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Тож, на думку позивача, нібито укладений договір, було відступлено, ще до моменту його укладення позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до за нібито укладеним кредитним договором від 16.12.2021 року № 417521969 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс». Позивач стверджує, що нібито набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року укладеному між ТОВ “Таліон Плюс” та ТОВ “Свеа Фінанс”. Як доказ набуття права вимоги, позивач надає до суду договори факторингу, витяги з реєстру боржників, та роздруківку яку сам позивач виготовив під назвою “витяг з реєстру боржників”. В договорі факторингу відсутні ПІБ відповідача. У вказаному договорі взагалі відсутня будь-яка інформація, щодо осіб за якими відступається право вимоги. Як вбачається із договору факторингу, перелік осіб повинен міститись у реєстрі боржників. Поданий позивачем реєстр боржників, із підписом сторін уклавших договір факторингу не містить жодної інформації стосовно відповідача. У ньому відсутні ПІБ відповідача, підстави виникнення заборгованості, розмір такої заборгованості, та будь-які інші данні, які б свідчили, що договір факторингу та реєстр до нього мають якесь відношення до відповідача. Щодо виготовленого позивачем витягу з реєстру боржників, останній виготовлено позивачем самостійно, він не містить підписів всіх сторін, які укладали договір факторингу. Виготовлення витягу цілком залежить від волевиявлення позивача, а тому такий витяг не може свідчити про відступлення права вимоги до ТОВ “Свеа Фінанс” щодо відповідача.
Ухвалою судді від 05.01.2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного.
Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 417521969, який позичальник підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 грн. до 50 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту. Строк дії договору, відповідно до пункту 1.7 становить 5 років (пункту 1.1. договору).
У пункті 1.7 договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більші ніж три рази.
Порушивши умови кредитного договору, відповідач зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у сумі 38 872,20 грн, з яких: 9840,25 грн. заборгованість за кредитом та 29 031,95 грн. заборгованість за процентами.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01.
02 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого та реєстру боржників до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 417521969 від 16 грудня 2021 року в сумі 38 872,20 грн, з яких: 9840,25 грн. заборгованість за кредитом та 29 031,95 грн. заборгованість за процентами.
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначених договорів факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором кредитної лінії № 417521969 від 16 грудня 2021 року.
До матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості за договором кредитної лінії № 417521969 від 16 грудня 2021 року, згідно з якими, заборгованість за договором кредитної лінії становить 38 872,20 грн., з яких: 9840,25 грн. заборгованість за кредитом та 29 031,95 грн. заборгованість за процентами.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Отже, судом встановлено, що 16 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 417521969, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути в строк, визначний договором, та сплатити проценти за користування кредитом. Право вимоги за вказаним договором набуло ТОВ «Свеа Фінанс». ОСОБА_1 не виконав договірні зобов`язання за вказаним договором, тому має заборгованість в сумі 38 872,20 грн, з яких: 9840,25 грн. заборгованість за кредитом та 29 031,95 грн. заборгованість за процентами. 
Під час розгляду справи судом відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування обставин щодо укладення ним зазначеного договору, факту отримання ним грошових коштів, правомірності нарахування процентів за користування кредитом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач довів обставини щодо існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтвердив факт отримання позичальником кредитних коштів та правомірність нарахування заборгованості.
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведено.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» заборгованість за договором кредитної лінії № 417521969 від 16.12.2021 року у розмірі 38 872 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят дві) грн. 20 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9840,25 грн. та відсотками в сумі 29 031,95 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс», ЄДРПОУ 37616221, м. Київ, вул. Іллінська, буд.8;
відповідач – ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Я.М. Ритов