ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/3079/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача - Остапова В. В. (самопредставництво, в режимі відеоконференції), 
відповідача - Марченка Д. В. (самопредставництво), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 (колегія суддів: Таран С. В. - головуюча, Богатир К. В., Поліщук Л. В.) і рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 (суддя Волков Р. В.) у справі

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

про стягнення 27 438 646,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У липні 2023 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "Адміністрація морських портів України") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ"), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 27 438 646,91 грн.

1.2. Позовні вимоги ДП "Адміністрація морських портів України" обґрунтовані безпідставною, на думку позивача, відмовою ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" як власника затонулого майна від компенсації ДП "Адміністрація морських портів України" витрат, понесених позивачем у зв`язку із здійсненням передислокації (віддаленням) підводної перешкоди - морського буксира "Михаїл Добров" (далі - морський буксир).

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі № 916/3079/23 задоволено позов ДП "Адміністрація морських портів України".

Вирішено стягнути з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на користь ДП "Адміністрація морських портів України" 27 438 646,91 грн заборгованості, 104 504,64 грн витрат на проведення експертизи.

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі № 916/3079/23. Крім того, цією постановою вирішено стягнути з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на користь ДП "Адміністрація морських портів України" 190 836,00 грн витрат, пов`язаних із проведенням додаткової судової експертизи.

2.3. Господарський суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ДП "Адміністрація морських портів України", виходив із того, що затонуле судно ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" створювало потенційну небезпеку та загрозу для судноплавства. Однак, як установив місцевий господарський суд, відповідач з метою запобігання виникненню аварійних подій і забрудненню навколишнього середовища не вжив заходів щодо підняття затонулого судна у встановлений строк. Щодо розміру та пов`язаності понесених позивачем витрат із передислокації (віддалення) підводної перешкоди, то господарський суд першої інстанції взяв до уваги заяву свідка - ОСОБА_1 (посадова особа позивача - заступник начальника з операційної діяльності Чорноморської філії ДП "Адміністрація морських портів України"), довідку капітана морського порту "Чорноморськ" від 08.10.2024 № 2637/15-06-00, висновок експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складений Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, та виснував про обґрунтованість пред`явленої позивачем суми до стягнення з відповідача. 

2.4. Апеляційний господарський суд, переглянувши рішення господарського суду першої інстанції, з урахуванням висновку експерта від 17.10.2025 № 5674/25-71, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи, погодився з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позову ДП "Адміністрація морських портів України". 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі № 916/3079/23, до Верховного Суду звернулося ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ДП "Адміністрація морських портів України".

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

3.3. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, врахували неналежні та недопустимі докази, помилково не застосували до спірних правовідносин положення статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, неправильно застосували приписи статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, не врахували висновки щодо застосування зазначених норм права та висновки щодо стандарту доказування, викладені в постановах Верховного Суду: 

- від 24.05.2022 у справі № 916/3815/20, відповідно до яких правила глави 6 Кодексу торговельного мореплавства України (статті 123 цього Кодексу) застосовуються щодо підняття, віддалення або знищення майна, яке затонуло у межах внутрішніх вод або межах територіального моря України; 

- від 03.06.2021 у справі № 686/34047/19, від 14.04.2021 у справі № 922/3488/19, від 15.03.2021 у справі № 201/5993/18, згідно з якими для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди, передбаченої статтею 1166 Цивільного кодексу України, обов`язкова наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина;

- від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/108036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, щодо застосування стандарту доказування "вірогідність доказів";

- від 26.04.2023 у справі № 725/4748/20, щодо встановлення обставин справи, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 

3.4. Скаржник із покликанням на ці висновки Верховного Суду стверджує, що правовідносини щодо затонулого майна в морі, зокрема, стосовно організації його підняття, віддалення або знищення, врегульовані главою 6 розділу ІV Кодексу торговельного мореплавства України. Натомість, як зазначає ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", правовідносини щодо відшкодування збитків, заподіяних аварійно-морською подією, врегульовані главами 3- 5 розділу ІХ Кодексу торговельного мореплавства України, в яких відсутня вказівка на можливість відшкодування збитків за відсутності вини її заподіювача. Тому, на думку скаржника, до правовідносин, урегульованих главою 6 розділу ІV Кодексу торговельного мореплавства України, не належать правовідносини щодо відшкодування збитків. Водночас, як стверджує ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", глави 3- 5 розділу ІХ Кодексу торговельного мореплавства України регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків, але виключно в межах морського права. Тому скаржник вважає, що у спірних правовідносинах у випадку відсутності встановленого факту вини заподіювача шкоди мають застосовуватися приписи статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України. Тому, за доводами ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", господарські суди попередніх інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин спеціальну норму права - статтю 123 Кодексу торговельного мореплавства України та помилково не застосували загальні норми Цивільного кодексу України, а саме: приписи глави 82 Цивільного кодексу України, зокрема, статті 1166, 1187 Цивільного кодексу України. 

3.5. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" наголошує на тому, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України в питанні щодо визначення та обґрунтування необхідності знищення або віддалення затонулого майна, а не його підняття. 

3.6. Крім того, скаржник зазначає, що судові експерти встановили обставини справи на підставі неналежних доказів - нарядів і записів у суднових журналах. Проте, за доводами ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", наряди та записи в суднових журналах є неналежними доказами. При цьому, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", господарські суди попередніх інстанцій не врахували того, що належними доказами, які підтверджують наявність господарської операції, є первинні документи. Тому скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій помилково не взяли до уваги твердження відповідача про те, що наряди та записи в суднових журналах є неналежними доказами. При цьому скаржник вважає, що суди не надали належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, та неповно з`ясували обставини справи. Так, за доводами скаржника, господарські суди не встановили того, що затонуле майно становило загрозу безпеці судноплавству, життю або здоров`ю людей чи загрозу забруднення навколишнього природного середовища.

3.7. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" із покликанням на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій установили обставини справи на підставі недопустимих доказів: висновку експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, висновку експерта від 17.10.2025 № 5674/25-71, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи. При цьому скаржник стверджує, що судовий експерт під час здійснення додаткового експертного дослідження керувався не первинними документами бухгалтерського обліку, а недопустимими доказами, які не можуть підтвердити обставини справи. При цьому, за доводами скаржника, в матеріалах цієї справи наявні два висновки експертів, один з яких підтверджує наявність витрат, пред`явлених до стягнення (за умов урахування заяви свідка та довідки капітана), а інший виключає можливість документального підтвердження витрат. Наведене, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", свідчить про суперечність один одному висновків експертів. 

3.8. ДП "Адміністрація морських портів України" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. ДП "Адміністрація морських портів України" наголошує на тому, що позивач у позовній заяві з покликанням на приписи статей 123, 124, 126 Кодексу торговельного мореплавства України просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати, а не відшкодувати завдану шкоду. Тому, на думку ДП "Адміністрація морських портів України", ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" ігнорує та помилково розуміє правову природу пред`явлених позовних вимог.

3.9. 16.03.2026 до Верховного Суду від ДП "Адміністрація морських портів України" надійшло клопотання, в якому позивач зазначає, що з технічних причин до відзиву на касаційну скаргу не було додано лист ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" від 04.02.2026 № вих/122. З метою усунення цього недоліку ДП "Адміністрація морських портів України" подає цей лист.

Колегія суддів, розглянувши це клопотання, відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідно до приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" є власником морського буксира (IMO 7376159), що підтверджується свідоцтвом про право власності на судно серії PV № 00604 від 25.11.2008.

4.2. 24.02.2022 Військова частина № НОМЕР_1 надіслала головному диспетчеру ДП "Адміністрація морських портів України" Кірюхіну А. В. лист від 24.02.2024 № 649/1270/738/У/ОКП, у якому просила відбуксирувати морський буксир "Каледонія" та морський буксир на зовнішній рейд порту з метою загородження входу до нього.

4.3. У цей же день (24.02.2022) Чорноморська філія ДП "Адміністрація морських портів України" звернулася до ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" із телефонограмою № 21, у якій повідомила про те, що підтверджує переміщення морського буксира на зовнішній рейд порту з метою загородження входу до нього.

4.4. Надалі, як установили господарські суди, морський буксир затонув, що не заперечується жодним із учасників справи.

4.5. З метою забезпечення безпеки мореплавства в морському порту "Чорноморськ" і відповідності фактичних глибин підхідного каналу паспортним характеристикам позивач направив відповідачу вимогу від 18.08.2022 № 1214/15-01-01/Вих щодо невідкладного вжиття заходів з прибирання затонулого морського буксира з підхідного каналу.

4.6. Відповідач листом від 23.08.2022 № 116/01-08-1178 повідомив позивача про відсутність у нього можливості здійснити заходи з прибирання затонулого морського буксира з підхідного каналу морського порту у зв`язку з тим, що відповідач на цей час працює виключно для схоронності майна та забезпечення своєї життєдіяльності в цілому.

4.7. Про обставини, викладені відповідачем у зазначеному листі від 23.08.2022 № 116/01-08-1178, Чорноморська філія ДП "Адміністрація морських портів України" повідомила капітана морського порту "Чорноморськ" у зверненні від 24.08.2022 № 1103/15-03-01.

4.8. Капітан морського порту "Чорноморськ", посилаючись на наказ від 17.11.2021 № 621 "Про затвердження Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту" та Кодекс торговельного мореплавства України, супровідним листом від 25.08.2022 № 1244/15-06-00/Вих надіслав відповідачу розпорядження від 25.08.2022 № 23/08. Цим розпорядженням капітан морського порту "Чорноморськ" зобов`язав ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" як власника морського буксира у строк до 31.08.2022 прибрати це судно, яке знаходиться в затонулому стані на підхідному каналі морського порту, з акваторії морського порту "Чорноморськ".

4.9. Відповідач листом від 26.08.2022 № 611/06-23-1223к повідомив капітана морського порту "Чорноморськ" про те, що судно "Плавкран-90", за допомогою якого можна було би здійснити роботи з прибирання морського буксира, повністю знищене 22.08.2022 внаслідок ракетних обстрілів держави-агресора. Тому відповідач зазначав, що у нього відсутня будь-яка можливість здійснити заходи з прибирання морського буксира.

4.10. Розпорядженням капітана морського порту "Чорноморськ" від 31.08.2022 № 24/08 з метою запобігання аварійних подій і забрудненню навколишнього середовища на виконання вимог статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, а також у зв`язку із тим, що власник затонулого майна не підняв його у встановлений строк, зобов`язано позивача вжити необхідних заходів щодо негайного підняття морського буксира, а за необхідності - вжити заходи щодо знищення або віддалення цього майна іншим способом у строк до 31.10.2022.

4.11. Надалі, як установили господарські суди, розпорядженням капітана морського порту "Чорноморськ" від 04.05.2023 № 51/05 строк для забезпечення підйому морського буксира, а за необхідності - його знищення або віддалення, в тому числі, але не виключно - передислокацію, продовжено до 15.05.2023.

4.12. Позивач, керуючись правом, передбаченим частиною 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, листом від 08.09.2022 № 1324/15-04-01/Вих повідомив відповідача про намір вжити заходів щодо видалення підводної перешкоди, яка становить безпосередню загрозу безпеці судноплавства.

4.13. Розпорядженням капітана морського порту "Чорноморськ" від 15.05.2023 № 52/05 підтверджено здійснення підйому та віддалення (передислокації) позивачем підводної перешкоди - морського буксира з району вхідних воріт морського порту "Чорноморськ".

4.14. Позивач надіслав відповідачу вимогу від 19.06.2023 № 1052/15-01-01/Вих, у якій просив відшкодувати витрати в розмірі 27 438 646,91 грн, понесені ним на передислокацію (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира. До цієї вимоги позивач з метою підтвердження понесених ним витрат та їх вартості додав копії низки первинних документів.

4.15. Відповідач за результатами розгляду зазначеної вимоги в листі від 11.07.2023 № 540/06-23-981, надісланому позивачу, повідомив про відсутність підстав для відшкодування витрат ДП "Адміністрація морських портів України" на передислокацію морського буксира, оскільки затоплення цього судна відбулося не в результаті винних дій ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", а на підставі телефонограми Чорноморської філії ДП "Адміністрація морських портів України" з метою перекриття підхідного каналу в порт в умовах необхідності, спричиненої військовою агресією проти України, та без участі посадових осіб відповідача. Крім того, відповідач у цьому листі зазначав, що витрати в розмірі 27438646,91 є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами.

4.16. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що в матеріалах справи є розрахунок понесених позивачем витрат. Крім того, як установили суди, позивач на підтвердження обґрунтованості позовних вимог долучив до матеріалів справи докази на підтвердження понесення витрат. 

4.17. Господарські суди також зазначили, що відповідно до висновку експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, витрати ДП "Адміністрація морських портів України" (Чорноморська філія) за період із 12.08.2022 до 31.05.2023 на загальну суму 27 438 646,91 грн (у тому числі ПДВ), які пред`явлено до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, підтверджуються при умові, що такі послуги пов`язані з передислокацією морського буксира та за наявності актів списання біопрепарату "Еконадін" із зазначенням повної кількості витравного на плавзасобах "НСЗ-23" та "НСЗ-28".

4.18. Суди зазначили, що позивач подав до Господарського суду Одеської області копії актів на списання біопрепарату "Еконадін" із зазначенням повної кількості витраченого витравного на плавзасобах "НСЗ-23" та "НСЗ-28".

4.19. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, у нотаріально посвідченій заяві свідок ОСОБА_1 (посадова особа позивача - заступник начальника з операційної діяльності Чорноморської філії ДП "Адміністрація морських портів України") зазначив, що в період з 12.08.2022 до 31.05.2023 Чорноморською філією ДП "Адміністрація морських портів України" виконувалися роботи з передислокації підводної перешкоди, які стосувалися виключно затонулого морського буксира; жодні інші підводні перешкоди, крім морського буксира, в акваторії морського порту "Чорноморськ" не переміщувалися; всі роботи, вказані в позовній заяві та в розрахунку суми позову, пов`язані виключно з необхідністю передислокації морського буксира як підводної перешкоди.

4.20. Відповідно до довідки капітана морського порту "Чорноморськ" від 08.10.2024 № 2637/15-06-00 у період із серпня 2022 до травня 2023 року в акваторії морського порту "Чорноморськ", окрім операції з передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, яка здійснювалася ДП "Адміністрація морських портів України" на виконання розпоряджень капітана морського порту "Чорноморськ", інші операції з передислокації (віддалення) підводних перешкод не виконувалися.

4.21. Крім того, як зазначив апеляційний господарський суд, у висновку експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складеному Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, є застереження про обгрунтованість витрат ДП "Адміністрація морських портів України" (Чорноморська філія) за період з 12.08.2022 до 31.05.2023 на загальну суму 27 438 646,91 грн, які пред`явлено до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, лише за наявності певних умов.

4.22. Апеляційний господарський суд, ураховуючи неясність зазначеного висновку експерта стосовно того, чи підтверджуються документально витрати ДП "Адміністрація морських портів України" в розмірі 27 438 646,91 грн, які пред`явлено до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, вирішив призначити додаткову судову експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судової експертизи були поставлені такі питання: "Чи підтверджуються документально витрати Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в сумі 27 438 646,91 грн, які заявлені до стягнення з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира "Михаїл Добров"? Якщо розмір документально підтверджених витрат складає іншу суму, вказати розмір таких витрат".

4.23. Згідно з висновком експерта від 17.10.2025 № 5674/25-71, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи, витрати ДП "Адміністрація морських портів України" в розмірі 27 438 646,91 грн, які пред`явлено до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, документально підтверджуються в розмірі 27 438 646,91 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 4 573 107,82 грн.

4.24. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що розташування затонулого судна відображено у виготовленому Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНІЯ" технічному звіті "Послуги з обстеження ділянки акваторії в районі вхідних воріт порту з виконанням промірів глибин та підводно-технічних робіт".

4.25. Суди зазначили, що в матеріалах справи міститься бюлетень Державної установи "Держгідрографія" від 27.07.2022 № 208, у розділі ІІ якого розміщено прибережне попередження: "137/22: Одеса-навтекс, Чорне море, підхідний канал порту "Чорноморськ", буї південної сторони, які огороджують судно, що затонуло, виставлені за 46-19.140N 030-40.608E, 46-19.149N 030-40.557E, підстава: НД ОРДГ № 04 від 26.07.2022". Крім того, як зазначили суди, офіційне прибережне попередження, видане Державною установою "Держгідрографія", є формою доведення до відома судновласників і капітанів суден інформації про навігаційну небезпеку, а тому таке офіційне прибережне попередження свідчить про кваліфікацію відповідного об`єкта як підводної перешкоди, що створює ризики для безпеки мореплавства.

4.26. Господарські суди встановили, що належний відповідачу на праві власності затонулий морський буксир фактично створював загрозу безпеці судноплавства через призму одночасного існування одразу декількох потенційних ризиків, а саме:

1) обмеження прохідності каналу (затоплене судно фактично зменшувало доступний простір у підхідному каналі для інших суден, що могло викликати труднощі у маневруванні та навігації (проєктна ширина каналу на ділянці складає 160 м, при цьому морський буксир знаходився на частині каналу таким чином, що фактично ширина каналу від лівої нижньої бровки до перешкоди складала 114 м, тобто на 46 м менше, ніж паспортна величина);

2) підводна перешкода могла призвести до пошкоджень корпусів суден (зокрема, їхніх днищ), що могло загрожувати безпеці екіпажів суден;

3) зміна навігаційних характеристик (присутність затопленого судна змінювала навігаційні характеристики підходу до порту, зокрема, мінімальну глибину, що потребувало певних навігаційних обмежень для забезпечення безпеки судноплавства).

4.27. Як зазначив апеляційний господарський суд, проведеними дослідженнями наявних у матеріалах справи документів встановлено, що загальна сума витрат позивача на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, підтверджується у пред`явленому до стягнення розмірі - 27 438 646,91 грн, з яких:

- витрати за послуги з підводно-технічних робіт із передислокації підводної перешкоди для забезпечення безпеки мореплавства та послуги з обстеження ділянки акваторії в районі вхідних воріт з виконанням промірів глибин та підводно-технічних робіт за договорами від 03.08.2022 № 63-В-ЧФ-22, від 15.09.2022 № 74-В-ЧФ-22, укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНІЯ", в розмірі 8 077 488,97 грн, у тому числі ПДВ - 1 346 248,16 грн;

- витрати за послуги із встановлення та обслуговування додаткових знаків навігаційного обладнання (ЗНО) для позначення підводних перешкод за договором від 24.08.2022 № 64-В-ЧФ-22, укладеним із Державною установою "Держгідрографія", в розмірі 193 474,23 грн, у тому числі ПДВ - 32 245,71 грн;

- витрати за послуги надання плавзасобів для передислокації підводної перешкоди з метою забезпечення безпеки мореплавства за договором від 06.10.2022 № 77-В-ЧФ-22, укладеним із ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", у розмірі 5 355 941,60 грн, у тому числі ПДВ - 892 656,94 грн;

- витрати, пов`язані з чергуванням плавзасобів "НСЗ-23", "НСЗ-28" щодо забезпечення екологічної безпеки із застосуванням біопрепарату "Еконадін", у розмірі 518 468,58 грн, у тому числі ПДВ - 86 411,43 грн;

- витрати, пов`язані з роботою самохідного плавкрану "Богатир" (для забезпечення водолазних робіт), у розмірі 12 148 902,18 грн, у тому числі ПДВ - 2 024 817,03 грн;

- витрати, пов`язані з роботою плавзасобу "РК-51" (доставка команди на самохідний плавкран "Богатир", супутні роботи тощо), в розмірі 1 140 184,55 грн, у тому числі ПДВ - 190 030,76 грн;

- витрати, пов`язані з використанням біопрепарату "Еконадін", у сумі 4186,80 грн, у тому числі ПДВ - 697,80 грн.

4.28. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що під час проведення додаткової судової експертизи експерт дослідив більший обсяг доказів, ніж під час проведення первинної експертизи в суді першої інстанції, адже після проведення первинної експертизи на стадії підготовчого провадження позивач додатково подав, зокрема, суднові журнали із зазначенням конкретних назв суден та акти щодо списання екосорбуючих препаратів.

4.29. Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок безпідставної, на його думку, відмови відповідача як власника затонулого майна від компенсації ДП "Адміністрація морських портів України" витрат, понесених позивачем у зв`язку із здійсненням передислокації (віддаленням) підводної перешкоди - морського буксира, звернувся до Господарського суду Одеської області із цим позовом. 

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ДП "Адміністрація морських портів України" до ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 27 438 646,91 грн.

5.4. Позовні вимоги ДП "Адміністрація морських портів України" обґрунтовані безпідставною, на думку позивача, відмовою ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" як власника затонулого майна від компенсації ДП "Адміністрація морських портів України" витрат, понесених позивачем у зв`язку із здійсненням передислокації (віддаленням) підводної перешкоди - морського буксира.

5.5. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 916/3079/23 по суті позовних вимог, дійшли висновку про задоволення позову ДП "Адміністрація морських портів України".

5.6. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення в цій справі. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.7. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.8. Касаційна скарга ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" із покликанням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, врахували неналежні та недопустимі докази, помилково не застосували до спірних правовідносин положення статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, неправильно застосували приписи статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, не врахували висновки щодо застосування зазначених норм права та висновки щодо стандарту доказування, викладені в постановах Верховного Суду:

- від 24.05.2022 у справі № 916/3815/20, відповідно до яких правила глави 6 Кодексу торговельного мореплавства України (статті 123 цього Кодексу) застосовуються щодо підняття, віддалення або знищення майна, яке затонуло у межах внутрішніх вод або межах територіального моря України; 

- від 03.06.2021 у справі № 686/34047/19, від 14.04.2021 у справі № 922/3488/19, від 15.03.2021 у справі № 201/5993/18, згідно з якими для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди, передбаченої статтею 1166 Цивільного кодексу України, обов`язкова наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина;

- від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/108036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, щодо застосування стандарту доказування "вірогідність доказів";

- від 26.04.2023 у справі № 725/4748/20, щодо встановлення обставин справи, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 

5.9. Скаржник із покликанням на ці висновки Верховного Суду стверджує, що правовідносини щодо затонулого майна в морі, зокрема, стосовно організації його підняття, віддалення або знищення, врегульовані главою 6 розділу ІV Кодексу торговельного мореплавства України. Натомість, як зазначає ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", правовідносини щодо відшкодування збитків, заподіяних аварійно-морською подією, врегульовані главами 3- 5 розділу ІХ Кодексу торговельного мореплавства України, в яких відсутня вказівка на можливість відшкодування збитків за відсутності вини її заподіювача. Тому, на думку скаржника, до правовідносин, урегульованих главою 6 розділу ІV Кодексу торговельного мореплавства України, не належать правовідносини щодо відшкодування збитків. Водночас, як стверджує ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", глави 3- 5 розділу ІХ Кодексу торговельного мореплавства України регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків, але виключно в межах морського права. Тому скаржник вважає, що у спірних правовідносинах у випадку відсутності встановленого факту вини заподіювача шкоди мають застосовуватися приписи статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України. Тому, за доводами ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", господарські суди попередніх інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин спеціальну норму права - статтю 123 Кодексу торговельного мореплавства України та помилково не застосували загальні норми Цивільного кодексу України, а саме: приписи глави 82 Цивільного кодексу України, зокрема, статті 1166, 1187 Цивільного кодексу України. 

5.10. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" наголошує на тому, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України в питанні щодо визначення та обґрунтування необхідності знищення або віддалення затонулого майна, а не його підняття. 

5.11. Крім того, скаржник зазначає, що судові експерти встановили обставини справи на підставі неналежних доказів: нарядів і записів у суднових журналах. Проте, за доводами ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", наряди та записи в судових журналах є неналежними доказами. При цьому, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", господарські суди попередніх інстанцій не врахували того, що належними доказами, які підтверджують наявність господарської операції, є первинні документи. Тому скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій помилково не взяли до уваги твердження відповідача про те, що наряди та записи в суднових журналах є неналежними доказами. При цьому скаржник вважає, що суди не надали належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, та неповно з`ясували обставини справи. Так, за доводами скаржника, господарські суди не встановили того, що затонуле майно становило загрозу безпеці судноплавству, життю або здоров`ю людей чи загрозу забруднення навколишнього природного середовища.

5.12. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" із покликанням на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій установили обставини справи на підставі недопустимих доказів: висновку експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, висновку експерта від 17.10.2025 № 5674/25-71, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи. При цьому скаржник стверджує, що судовий експерт під час здійснення додаткового експертного дослідження керувався не первинними документами бухгалтерського обліку, а недопустимими доказами, які не можуть підтвердити обставини справи. При цьому, за доводами скаржника, в матеріалах цієї справи наявні два висновки експертів, один з яких підтверджує наявність витрат, пред`явлених до стягнення (за умов урахування заяви свідка та довідки капітана), а інший виключає можливість документального підтвердження витрат. Наведене, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", свідчить про суперечність один одному висновків експертів. 

5.13. Верховний Суд, розглянувши доводи скаржника, зазначає, що відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

5.14. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України).

5.15. Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 

5.16. Відповідно до пунктів 4, 7, 8 частини 1 статті 15 Закону України "Про морські порти України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) адміністрація морських портів України утворюється з метою: організації та забезпечення безпеки мореплавства; організації та координації аварійно-рятувальних робіт; організації робіт з підйому затонулого майна в акваторії морського порту. 

5.17. Верховний Суд також зазначає, що відносини, які виникають з торговельного мореплавства регулює Кодекс торговельного мореплавства України (стаття 1 Кодексу торговельного мореплавства України) (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

5.18. Статтею 74 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України. Власники (користувачі) морських терміналів, судновласники, інші суб`єкти господарювання, що здійснюють свою діяльність у межах території та акваторії морського порту, забезпечують безпеку мореплавства відповідно до правил, визначених обов`язковими постановами по порту.

5.19. Згідно зі статтею 79 Кодексу торговельного мореплавства України розпорядження капітана морського порту з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в морському порту, що належать до його компетенції, обов`язкові для всіх суден, юридичних і фізичних осіб, які перебувають в акваторії та на території цього морського порту. Розпорядження капітана морського порту може бути скасовано центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту, або адміністративним судом у порядку, встановленому законодавством. За порушення законодавства і правил щодо безпеки мореплавства та порядку в морському порту капітан морського порту має право накладати адміністративні стягнення відповідно до закону.

5.20. Частиною 1 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України визначено, що в тих випадках, коли майно, яке затонуло, створює перешкоду судноплавству, морським промислам, гідротехнічним або іншим роботам, загрозу життю або здоров`ю людей чи забруднення навколишнього природного середовища, власник зобов`язаний негайно повідомити про те, що сталося, капітана найближчого морського порту і на вимогу останнього віддалити або знищити це майно у встановлений капітаном термін.

5.21. Як установили господарські суди, капітан морського порту "Чорноморськ", посилаючись на наказ від 17.11.2021 № 621 "Про затвердження Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту" та Кодекс торговельного мореплавства України, супровідним листом від 25.08.2022 № 1244/15-06-00/Вих надіслав відповідачу розпорядження від 25.08.2022 № 23/08. Цим розпорядженням капітан морського порту "Чорноморськ" зобов`язав ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" як власника морського буксира у строк до 31.08.2022 прибрати з акваторії морського порту "Чорноморськ" це судно, яке знаходиться в затонулому стані на підхідному каналі цього морського порту.

5.22. Згідно із частиною 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України в разі якщо майно, яке затонуло, становить безпосередню загрозу безпеці судноплавства, життю чи здоров`ю людей, забрудненню навколишнього природного середовища, а власник майна, що затонуло, не піднімає його у термін, встановлений капітаном морського порту, згідно з цією статтею, адміністрація морського порту має право за рахунок власника затонулого майна вжити необхідних заходів до його негайного підняття, а при необхідності - до його знищення або віддалення іншим способом.

5.23. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, відповідач листом від 26.08.2022 № 611/06-23-1223к повідомив капітана морського порту "Чорноморськ" про те, що судно "Плавкран-90", за допомогою якого можна було би здійснити роботи з прибирання морського буксира, повністю знищене 22.08.2022 внаслідок ракетних обстрілів держави-агресора. Тому відповідач зазначав, що в нього відсутня будь-яка можливість здійснити заходи з прибирання затонулого судна.

5.24. Розпорядженням капітана морського порту "Чорноморськ" від 31.08.2022 № 24/08 з метою запобігання аварійним подіям і забрудненню навколишнього середовища, на виконання вимог статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, а також у зв`язку із тим, що власник затонулого майна не підняв його у встановлений строк, зобов`язано позивача вжити необхідних заходів щодо негайного підняття морського буксира, а за необхідності - вжити заходи щодо знищення або віддалення цього майна іншим способом у строк до 31.10.2022. Надалі, як установили господарські суди, розпорядженням капітана морського порту "Чорноморськ" від 04.05.2023 № 51/05 строк для забезпечення підйому морського буксира, а за необхідності - його знищення або віддалення, в тому числі, але не виключно, - передислокації, продовжено до 15.05.2023.

5.25. Позивач, керуючись правом, передбаченим частиною 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, листом від 08.09.2022 № 1324/15-04-01/Вих повідомив відповідача про намір вжити заходів щодо видалення підводної перешкоди, яка становить безпосередню загрозу безпеці судноплавства. Крім того, розпорядженням капітана морського порту "Чорноморськ" від 15.05.2023 № 52/05 підтверджено здійснення підйому та віддалення (передислокації) позивачем підводної перешкоди - морського буксира з району вхідних воріт морського порту "Чорноморськ".

5.26. Колегія суддів зазначає, що Положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 17.11.2021 № 621 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок організації діяльності капітана морського порту та служби капітана морського порту у сфері державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства. 

5.27. Відповідно до пункту 5 розділу І "Загальні положення" Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту капітан морського порту видає розпорядження та веде листування з використанням бланків і штампів з найменуванням Служби, організовує ведення діловодства та архівне зберігання документів у Службі в установленому законодавством порядку.

5.28. Підпунктами 2, 6 пункту 1 розділу ІV "Повноваження та обов`язки капітана морського порту і Служби" цього Положення на капітана морського порту та Службу, яку він очолює, покладається видача дозволів на підняття майна, що затонуло в морі, а також на проведення будівельних робіт щодо гідротехнічних споруд у межах території та акваторії морського порту. Інші функції, а також права і обов`язки капітана морського порту і Служби, пов`язані із майном, що затонуло у морі, регулюються законом; облік і розслідування аварійних морських подій відповідно до Положення про класифікацію, порядок розслідування та обліку аварійних морських подій із суднами, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 29.05.2006 № 516, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.08.2006 за № 959/12833.

5.29. Крім того, Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу V "Права капітана морського порту та Служби" розпорядження капітана морського порту з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в порту, що входять до його компетенції, обов`язкові для всіх суден, юридичних і фізичних осіб, які перебувають на території та акваторії морського порту, та працівників Служби.

5.30. При цьому господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу по суті позовних вимог ДП "Адміністрація морських портів України", не встановили обставин щодо скасування розпоряджень капітана морського порту "Чорноморськ" від 25.08.2022 № 23/08, від 31.08.2022 № 24/08, від 04.05.2023 № 51/05.

5.31. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що розпорядження капітана морського порту "Чорноморськ", які стосуються вимог щодо підняття затонулого судна, є правомірними і такими, що підлягали обов`язковому виконанню.

5.32. Однак, за встановленими обставинами справи, відповідач не виконав розпорядження капітана морського порту "Чорноморськ" від 25.08.2022 № 23/08, від 31.08.2022 № 24/08, від 04.05.2023 № 51/05. 

5.33. Разом із тим, за доводами скаржника, господарські суди не встановили того, що затонуле майно становило загрозу безпеці судноплавству, життю або здоров`ю людей чи загрозу забруднення навколишнього природного середовища.

5.34. Колегія суддів, розглянувши такі доводи ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", не може взяти їх до уваги, оскільки господарські суди встановили, що належний відповідачу на праві власності затонулий морський буксир фактично створював загрозу безпеці судноплавства через призму одночасного існування одразу декількох потенційних ризиків, а саме:

1) обмеження прохідності каналу (затоплене судно фактично зменшувало доступний простір у підхідному каналі для інших суден, що могло викликати труднощі у маневруванні та навігації (проєктна ширина каналу на ділянці складає 160 м, при цьому морський буксир знаходився на частині каналу таким чином, що фактично ширина каналу від лівої нижньої бровки до перешкоди складала 114 м, тобто на 46 м менше, ніж паспортна величина);

2) підводна перешкода могла призвести до пошкоджень корпусів суден (зокрема, їхніх днищ), що могло загрожувати безпеці екіпажів суден;

3) зміна навігаційних характеристик (присутність затопленого судна змінювала навігаційні характеристики підходу до порту, зокрема, мінімальну глибину, що потребувало певних навігаційних обмежень для забезпечення безпеки судноплавства).

5.35. При цьому, як установили господарські суди, в матеріалах справи міститься бюлетень Державної установи "Держгідрографія" від 27.07.2022 № 208, у розділі ІІ якого розміщене прибережне попередження: "137/22: Одеса-навтекс, Чорне море, підхідний канал порту "Чорноморськ", буї південної сторони, які огороджують судно, що затонуло, виставлені за 46-19.140N 030-40.608E, 46-19.149N 030-40.557E, підстава: НД ОРДГ № 04 від 26.07.2022". Крім того, як зазначили суди, офіційне прибережне попередження, видане Державною установою "Держгідрографія", є формою доведення до відома судновласників і капітанів суден інформації про навігаційну небезпеку, а тому таке офіційне прибережне попередження свідчить про кваліфікацію відповідного об`єкта як підводної перешкоди, що створює ризики для безпеки мореплавства.

5.36. Водночас колегія суддів зазначає, що власність не тільки надає перевагу власнику, а й покладає на нього низку обов`язків перед суспільством та державою. Поняття "власність зобов`язує" пов`язане із принципом поєднання інтересів власника та інших осіб, обов`язком використовувати власність у своїх інтересах із неухильним обов`язком поважати інтереси всього суспільства. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 813/5770/15, від 22.02.2023 у справі № 461/8686/17, від 31.08.2022 у справі № 1340/4444/18.

5.37. З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що відповідач був зобов`язаний вжити всі можливі заходи для належного виконання покладених на нього розпорядженнями капітана морського порту "Чорноморськ" обов`язків, пов`язаних із підняттям належного відповідачу затонулого судна з метою забезпечення безпеки мореплавства, запобігання аварійним подіям і забрудненню навколишнього середовища.

5.38. Крім того, Верховний Суд, розглянувши доводи скаржника про те, що суди помилково не застосували до спірних правовідносин положення статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України та неправильно застосували приписи статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, які не підлягають застосуванню, визнає такі твердження необґрунтованими з огляду на таке. 

5.39. Як зазначалося, відносини, які виникають з торговельного мореплавства регулює Кодекс торговельного мореплавства України.

5.40. Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 4 Кодексу торговельного мореплавства України до цивільних, адміністративних, господарських та інших правовідносин, що виникають із торговельного мореплавства і не врегульовані цим Кодексом, відповідно застосовуються правила цивільного, адміністративного, господарського та іншого законодавства України. Таким чином, статтею 4 Кодексу торговельного мореплавства України закріплено принцип субсидіарного застосування приписів цивільного законодавства до правовідносин, що виникають із торговельного мореплавства, у разі, якщо такі відносини не врегульовані цим Кодексом.

5.41. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 Кодексу торговельного мореплавства України правила цього Кодексу, що містяться у зазначених нижче розділах і главах, застосовуються таким чином: у главі 6 "Майно, що затонуло в морі" розділу IV - до відносин, які виникають у зв`язку з затонулим майном у межах територіального моря і внутрішніх морських вод України.

5.42. Згідно із частиною 3 статті 126 Кодексу торговельного мореплавства України відмова від затонулого або піднятого майна не звільняє власника від обов`язку відшкодувати адміністрації морського порту його витрати і збитки у випадках, передбачених статтями 123 і 124 цього Кодексу і цією статтею.

5.43. Таким чином, відносини щодо відшкодування позивачу витрат, понесених у зв`язку із здійсненням передислокації (віддаленням) підводної перешкоди - морського буксира, врегульовані спеціальним законодавством, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин. При цьому аналіз приписів статті 126 Кодексу торговельного мореплавства України свідчить про розмежування понять "витрати" та "збитки". Тому необґрунтованими є доводи скаржника про те, що на спірні правовідносини поширюються положення статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України. При цьому колегія суддів зазначає, що в позові ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" відсутнє покликання на приписи статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України та доводи щодо необхідності стягнення з відповідача завданої шкоди або збитків відповідно до приписів Цивільного кодексу України. 

5.44. Верховний Суд також не може взяти до уваги покликання ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на те, що правовідносини щодо відшкодування збитків, заподіяних аварійно-морською подією, врегульовані главами 3- 5 розділу ІХ Кодексу торговельного мореплавства України, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення саме вартості витрат, понесених у зв`язку із здійсненням передислокації (віддаленням) підводної перешкоди - морського буксира, а не відшкодування збитків. 

5.45. Тому колегія суддів з урахуванням предмета та підстав позову ДП "Адміністрація морських портів України" не може взяти до уваги доводи скаржника про те, що суди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статті 1166 Цивільного кодексу України, викладені в постановах від 03.06.2021 у справі № 686/34047/19, від 14.04.2021 у справі № 922/3488/19, від 15.03.2021 у справі № 201/5993/18.

5.46. При цьому необґрунтованим також є покликання скаржника на неврахування судами висновків, викладених від 24.05.2022 у справі № 916/3815/20, про те, що правила глави 6 Кодексу торговельного мореплавства України (статті 123 цього Кодексу) застосовуються щодо підняття, віддалення або знищення майна, яке затонуло у межах внутрішніх вод або межах територіального моря України, оскільки ці висновки враховані судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 

5.47. Крім того, Верховний Суд, розглянувши доводи скаржника, які охоплюються підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктом 3 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що згідно із частиною 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України в разі, якщо майно, що затонуло, становить безпосередню загрозу безпеці судноплавства, життю чи здоров`ю людей, забрудненню навколишнього природного середовища, а власник майна, що затонуло, не піднімає його у термін, встановлений капітаном морського порту, згідно з цією статтею, адміністрація морського порту має право за рахунок власника затонулого майна вжити необхідних заходів до його негайного підняття, а при необхідності - до його знищення або віддалення іншим способом. 

5.48. Отже, зміст цієї статті свідчить про те, що в адміністрації морського порту наявне право за рахунок власника затонулого майна вжити необхідних заходів до його негайного підняття, а при необхідності - до його знищення або віддалення іншим способом, у разі, якщо таке майно становить безпосередню загрозу безпеці судноплавства, а власник майна, що затонуло, не піднімає його у термін, установлений капітаном морського порту.

5.49. Водночас, як установили господарські суди, належний відповідачу на праві власності затонулий морський буксир створював загрозу безпеці судноплавства через одночасне існування одразу декількох потенційних ризиків (пункт 5.34 цієї постанови).

5.50. Тому господарські суди попередніх інстанцій, установивши такі обставини, в цьому випадку правильно застосували приписи частини 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України. За таких обставин доводи скаржника щодо неправильного застосування господарськими судами попередніх інстанцій приписів частини 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України є необґрунтованими, а підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку не підтвердилися. 

5.51. Колегія суддів, розглянувши доводи ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили стандарт доказування, врахували неналежні та недопустимі докази, зазначає таке. 

5.52. Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5.53. Верховний Суд також зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21.

5.54. Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, в силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону. 

5.55. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 14.03.2023 у справі № 911/1411/19, від 30.08.2022 у справі № 925/778/19, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

5.56. Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

5.57. При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

5.58. Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5.59. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

5.60. Колегія суддів зазначає, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

5.61. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

5.62. Крім того, Верховний Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

5.63. Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

5.64. Вирішуючи питання про призначення у справі судової експертизи, суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається, а судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування; якщо наявні в матеріалах справи докази є взаємно суперечливими. 

5.65. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу (частина 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України ).

5.66. Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

5.67. Водночас господарський суд першої інстанції, розглядаючи цю справу по суті позовних вимог ДП "Адміністрація морських портів України", вирішив призначити судову експертизу. Так, відповідно до висновку експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, витрати ДП "Адміністрація морських портів України" (Чорноморська філія) за період із 12.08.2022 до 31.05.2023 на загальну суму 27 438 646,91 грн (у тому числі ПДВ), які пред`явлено до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, підтверджуються при умові, що такі послуги пов`язані з передислокацією морського буксира та за наявності актів списання біопрепарату "Еконадін" із зазначенням повної кількості витравного на плавзасобах "НСЗ-23" та "НСЗ-28".

5.68. При цьому суди встановили, що позивач подав до Господарського суду Одеської області копії актів на списання біопрепарату "Еконадін" із зазначенням повної кількості витраченого витравного на плавзасобах "НСЗ-23" та "НСЗ-28".

5.69. Апеляційний господарський суд, ураховуючи неясність висновку експерта від 03.09.2024 № 23-6118, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 916/3079/23, стосовно того, чи підтверджуються документально витрати ДП "Адміністрація морських портів України" в розмірі 27 438 646,91 грн, які пред`явлено до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, вирішив призначити додаткову судову експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судової експертизи були поставлені такі питання: "Чи підтверджуються документально витрати Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в сумі 27 438 646,91 грн, які заявлені до стягнення з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира "Михаїл Добров"? Якщо розмір документально підтверджених витрат складає іншу суму, вказати розмір таких витрат".

5.70. Згідно з висновком експерта від 17.10.2025 № 5674/25-71, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи, витрати ДП "Адміністрація морських портів України" в розмірі 27 438 646,91 грн, які пред`явлені до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, документально підтверджуються в розмірі 27 438 646,91 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 4 573 107,82 грн.

5.71. Отже, висновком додаткової судової експертизи, призначеної апеляційним господарським судом, підтверджено розмір витрат, які пред`явлені до стягнення з ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира.

5.72. Колегія суддів також зазначає, що належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 06.08.2024 у справі № 910/2878/22, від 19.09.2024 у справі № 910/14394/23, від 22.08.2024 у справі № 910/14467/19, від 04.07.2024 у справі № 910/13407/23.

5.73. Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, у свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика, та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо, і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

5.74. Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

5.75. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

5.76. Верховний Суд також зазначає, що недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 16.08.2024 у справі № 910/14895/23, від 23.04.2024 у справі № 920/1114/21, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22.

5.77. Проте доводи скаржника стосуються належності доказів, наданих для проведення експертиз, однак не свідчать про недопустимість таких доказів чи недопустимість самих висновків експертів. Крім того, доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, стосуються змісту висновків експертів, а тому спрямовані на переоцінку висновків експертів, здійснену господарськими судами попередніх інстанцій. 

5.78. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19, постановах Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 910/3279/25, від 03.03.2026 у справі № 902/1024/24.

5.79. На підставі викладеного Верховний Суд зазначає, що скаржник у цьому випадку не довів встановлення судами обставин, що мають суттєве значення у справі № 916/3079/23, на підставі неналежних чи недопустимих доказів.

5.80. Тому необґрунтованими є доводи скаржника про те, що господарські суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/108036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, щодо застосування стандарту доказування "вірогідність доказів"; від 26.04.2023 у справі № 725/4748/20, щодо встановлення обставин справи, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, на які покликається ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ".

5.81. Крім того, колегія суддів зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій, крім висновків експертів, урахували також інші докази, на підставі яких дійшли висновків про задоволення позову ДП "Адміністрація морських портів України". 

5.82. Так, господарські суди врахували наявність нотаріально засвідченої заяви свідка - ОСОБА_1 (посадова особа позивача - заступник начальника з операційної діяльності Чорноморської філії ДП "Адміністрація морських портів України"). У цій заяві свідок зазначив, що в період з 12.08.2022 до 31.05.2023 Чорноморською філією ДП "Адміністрація морських портів України" виконувалися роботи з передислокації підводної перешкоди, які стосувалися виключно затонулого морського буксира; жодні інші підводні перешкоди, крім морського буксира, в акваторії морського порту Чорноморськ не переміщувалися; всі роботи, вказані в позовній заяві та в розрахунку суми позову, були пов`язані виключно з необхідністю передислокації морського буксира як підводної перешкоди.

5.83. Крім того, суди взяли до уваги довідку капітана морського порту "Чорноморськ" від 08.10.2024 № 2637/15-06-00, відповідно до якої в період із серпня 2022 до травня 2023 року в акваторії морського порту "Чорноморськ", окрім операції з передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, яка здійснювалася ДП "Адміністрація морських портів України" на виконання розпоряджень капітана морського порту "Чорноморськ", інші операції з передислокації (віддалення) підводних перешкод не виконувалися.

5.84. При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що під час проведення додаткової судової експертизи експерт дослідив більший обсяг доказів, ніж під час проведення первинної експертизи в суді першої інстанції, адже після проведення первинної експертизи на стадії підготовчого провадження позивач додатково подав, зокрема, суднові журнали із зазначенням конкретних назв суден та акти щодо списання екосорбуючих препаратів.

5.85. За таких обставин, як зазначив апеляційний господарський суд, проведеним дослідженням наявних у матеріалах справи документів встановлено, що загальна сума витрат позивача на проведення заходів, спрямованих на забезпечення передислокації (віддалення) підводної перешкоди - морського буксира, підтверджується у пред`явленому до стягнення розмірі - 27 438 646,91 грн, з яких:

- витрати за послуги з підводно-технічних робіт із передислокації підводної перешкоди для забезпечення безпеки мореплавства та послуги з обстеження ділянки акваторії в районі вхідних воріт із виконанням промірів глибин та підводно-технічних робіт за договорами від 03.08.2022 № 63-В-ЧФ-22, від 15.09.2022 № 74-В-ЧФ-22, укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНІЯ", в розмірі 8 077 488,97 грн, у тому числі ПДВ - 1 346 248,16 грн;

- витрати за послуги із встановлення та обслуговування додаткових знаків навігаційного обладнання (ЗНО) для позначення підводних перешкод за договором від 24.08.2022 № 64-В-ЧФ-22, укладеним із Державною установою "Держгідрографія", в розмірі 193 474,23 грн, у тому числі ПДВ - 32 245,71 грн;

- витрати за послуги надання плавзасобів для передислокації підводної перешкоди з метою забезпечення безпеки мореплавства за договором від 06.10.2022 № 77-В-ЧФ-22, укладеним із ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", у розмірі 5 355 941,60 грн, у тому числі ПДВ - 892 656,94 грн;

- витрати, пов`язані з чергуванням плавзасобів "НСЗ-23", "НСЗ-28" щодо забезпечення екологічної безпеки із застосуванням біопрепарату "Еконадін", у розмірі 518 468,58 грн, у тому числі ПДВ - 86 411,43 грн;

- витрати, пов`язані з роботою самохідного плавкрану "Богатир" (для забезпечення водолазних робіт), у розмірі 12 148 902,18 грн, у тому числі ПДВ - 2 024 817,03 грн;

- витрати, пов`язані з роботою плавзасобу "РК-51" (доставка команди на самохідний плавкран "Богатир", супутні роботи тощо), в розмірі 1 140 184,55 грн, у тому числі ПДВ - 190 030,76 грн;

- витрати, пов`язані з використанням біопрепарату "Еконадін", у сумі 4186,80 грн, у тому числі ПДВ - 697,80 грн.

5.86. Крім того, як установили господарські суди, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", виконуючи свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором від 06.10.2022 № 77-В-ЧФ-22, сприяло ДП "Адміністрація морських портів України" у виконанні робіт із переміщення підводної перешкоди - морського буксира. При цьому суди зазначили, що предметом договору від 06.10.2022 № 77-В-ЧФ-22 було надання відповідачем як виконавцем послуг плавзасобів для передислокації замовником підводної перешкоди з метою забезпечення безпеки мореплавства. Як установили господарські суди, деякі з підписаних між позивачем та відповідачем первинних документів (зокрема, акт приймання-передачі робіт (надання послуг) від 28.02.2023 № Пр/282) безпосередньо свідчать про те, що надані відповідачем послуги були пов`язані з підйомом затонулого морського буксира. Крім того, як зазначили господарські суди попередніх інстанцій, позивач, здійснюючи оплату наданих відповідачем послуг, у платіжних документах у графі "Призначення платежу" неодноразово зазначав, що оплата здійснюється за роботу щодо підйому затонулого морського буксира (платіжні інструкції від 30.03.2023 № 597, від 31.03.2023 № 718).

5.87. На підставі викладеного суди виснували, що відповідач був достеменно обізнаний про об`єкт, заходи з передислокації якого вживалися позивачем. Тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновків про суперечливість поведінки відповідача, який був контрагентом позивача та надавав свої плавзасоби для підйому затонулого морського буксира, а потім, незважаючи на наявність підписаних без зауважень первинних документів та прийняття оплат із призначенням платежу, що містять посилання на відповідні роботи з підйому зазначеного затонулого судна, заперечував факт передислокації цього судна. Така поведінка відповідача, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, не може кваліфікуватися як добросовісна та послідовна.

5.88. Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги покликання ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на неврахування судами положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", оскільки відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому згідно із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5.89. Отже, зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій із дотриманням вимог процесуального законодавства здійснили оцінку доказів та встановили обставини справи на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів.

5.90. Таким чином, оскільки господарські суди попередніх інстанцій встановили факт створення затонулим майном безпосередньої загрози безпеці судноплавства та невиконання відповідачем як власником затонулого майна вимог капітана морського порту "Чорноморськ" щодо підняття цього майна у встановлений для цього строк, то дійшли правильного висновку про те, що відповідні заходи щодо віддалення морської перешкоди були виконані позивачем у межах своїх повноважень. Суди також правильно виснували, що здійснення позивачем таких заходів щодо віддалення морської перешкоди зумовило виникнення в позивача права на отримання від відповідача компенсації витрат, понесених у зв`язку зі здійснення передислокації затонулого судна, адже відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України ці заходи мають вчинятися саме за рахунок власника затонулого судна.

5.91. З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову ДП "Адміністрація морських портів України".

5.92. Тому колегія суддів визнає необґрунтованими доводи ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, врахували неналежні та недопустимі докази, помилково не застосували до спірних правовідносин положення статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, неправильно застосували приписи статті 123 Кодексу торговельного мореплавства України, не врахували висновки щодо застосування зазначених норм права та висновки щодо стандарту доказування, викладені в постановах Верховного Суду, на які покликається скаржник. При цьому Верховний Суд зазначає, що висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, на які покликається ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ".

5.93. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав.

5.94. Отже, за результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами попередніх інстанцій із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються. 

5.95. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів попередніх інстанцій, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.96. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати 

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" залишити без задоволення. 

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі № 916/3079/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак