Справа № 752/31607/25
Провадження № 1-кп/752/1603/26 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року м. Київ   
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
при секретарі - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 12025100010003307 по обвинуваченню  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 26.08.2020 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 120 годин громадський робіт,
- 19.01.2021 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 14.04.2021 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до покарання у вигляді арешту строком 3 місяці 3 дні;
- 03.06.2021 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі;
- 20.10.2021 вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі;
- 29.08.2025 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.,
у чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 357 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції із ДУ Київський слідчий ізолятор),
захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),
встановив:
у відповідності до Закону України від 2 квітня 1992 року «Про інформацію», Закону від 2 жовтня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг», «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 жовтня 1998 року і ст. 200 КК України платіжні банківські картки є електронним платіжним документом.
У відповідності до ст. 1 Закону від 2 жовтня 1992 року «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 п. 15.2 ст. 15 закону від 5 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону від 7 грудня 2000 року «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.
Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку пластиковими чи іншого виду картками, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Згідно п. 1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої держатель якого її держатель, здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.
Відповідно до висновку Верховного Суду, зазначеного в постанові від 14 лютого 2019 року в справі № 454/420/17, за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти, засоби доступу до банківських рахунків відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.
07.12.2025 приблизно о 06 год. 20 хв., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу Свято-Вознесенського храму, який розташований адресою м. Київ, просп. Голосіївський, 54, біля входу на тротуарі виявив сумку чорного кольору, в якій перебувала банківська картка ПрАТ «Райффайзен Банк», після чого у нього виник злочинний умисел направлений на викрадення офіційного документу з корисливих мотивів, з метою подальшого викрадення грошових коштів, що знаходилися на рахунку вказаної банківської карти.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, розуміючи, що вказаний документ є офіційним документом, втрата якого ускладнить реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, ОСОБА_3 , здійснив крадіжку з вище вказаної сумки банківську картку «АТБ» від ПрАТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_1 , якою користується ОСОБА_6 .
У подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а банківською картою розпорядився на власний розсуд, а саме використав для купівлі товару в магазині.
Тобто ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у викраденні офіційного документу вчиненого з корисливих мотивів.
Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, запровадженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022«Про затвердження Указу Президента України № 64/2022 від24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого в подальшому було неодноразово продовжено. 
07.12.2025 приблизно о 06 год. 20 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу Свято-Вознесенського храму, який розташований адресою м. Київ, просп. Голосіївський, 54, вчинивши викрадення банківської картки «АТБ» від ПрАТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_1 , якою користується ОСОБА_6 , розуміючи, що на даній банківській картці перебувають грошові кошти, які належать потерпілій, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , діючи таємно, повторно, з прямим умислом, корисливим мотивом, переслідуючи умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та допускаючи їх настання, направився до магазину ТОВ «АТБ-Маркет», який розташований за адресою: м. Київ, просп. Валерія Лобановського, 119, де в період часу з 06 год. 17 хв. до 07 год. 19 хв., здійснив 11 транзакцій на покупку товарів у вказаному магазині, чим спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 5 292 грн. 11 коп.
Після вказаного, ОСОБА_3 покинув приміщення магазину та розпорядився майном на власний розсуд, в результаті чого завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 5292 грн. 11 коп.
Тобто ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
Крім того, 07.12.2025 року в період часу з 06 год. 17 хв. до 07 год. 19 хв., знаходячись у магазині ТОВ «АТБ-Маркет», що за адресою: м. Київ, просп. Валерія Лобановського, 119, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на підробку електронного документу на переказ (платіжного доручення), тобто документу в електронному виді, що використовується банками для передачі інформації на переказ грошових коштів між суб`єктами переказу грошових коштів, з метою здійснення переказу визначеної в ньому суми коштів на рахунок отримувача з банківського рахунку ОСОБА_6 та від її імені, як законного ініціатора подання відповідного електронного документа на переказ.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на підробку електронного документу на переказ (платіжного доручення), ОСОБА_3 , 07.12.2025 року в період часу з 06 год. 17 хв. до 07 год. 19 хв., знаходячись у магазині ТОВ «АТБ-Маркет», що за адресою: м. Київ, просп. Валерія Лобановського, 119, використовуючи банківську картку «АТБ» від ПрАТ «Райффайзен Банк», як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , без відома останньої, через POS-термінал здійснив безконтактні розрахунки в загальній сумі 5292 грн. 11 коп. за товари, тобто ініціював переказ коштів шляхом формування відповідного електронного документу на переказ (платіжного доручення) від імені ОСОБА_6 , як законного ініціатора переказу та володільця платіжної картки «АТБ» від ПрАТ «Райффайзен Банк», а саме переказу в загальній сумі 5 292 грн. 11 коп. з банківського рахунку № НОМЕР_1 на рахунок отримувача, тим самим, підробивши електронний документ на переказ.
Тобто ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України а саме у використанні підроблених документів на переказ грошових коштів. 
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Кається у вчиненому, просить не карати суворо.
Суд, після виконання вимог ст. 348 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, у відповідності до ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються речових доказів, особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.
При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, нетяжким злочином та кримінальним проступком; данні про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 та визначені у ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_3 наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, суд приходить до висновку, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України та штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 200 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2025, яким йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.. За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, а саме визначити остаточне покарання шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у виді позбавлення волі та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Покарання у виді штрафу виконувати самостійно, оскільки згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з дня ухвалення вироку.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 починаючи з 07.12.2025 по 16.04.2026 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_3 залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Питання речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 371, 370, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -
ухвалив:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,
- за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень,
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2025, остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Згідно ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати починаючи з 17.04.2026.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення починаючи з 07.12.2025 по 16.04.2026 включно. 
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор»
Речові докази: диск із відеозаписами з камер спостереження, що долучені до кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження; копії фіскальних чеків у кількості 11 шт., що зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя     ОСОБА_1