ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.04.2026 Справа № 926/2999/25
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Міліціанов Р.В., Зварич О.В. 
секретар судового засідання Діжак В.В.
представники: скаржника – Поліщук О.О., позивача - Новотний А.М., третьої особи – Василик І.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу 
Чернівецької митниці на рішення Господарського суду Чернівецької області (суддя Ярошенко В.П.) від 23.12.2025 у справі №926/2999/25 
за позовом Приватного підприємства "Лєго" до Державної митної служби Чернівецької митниці за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державної казначейської служби України 
про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями та рішеннями органу державної влади в сумі 1788968,71 грн
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року Приватне підприємство "Лєго" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до Державної митної служби Чернівецької митниці про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями та рішеннями органу державної влади в сумі 1788968,71 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що незаконними діями Державної митної служби (відокремлений підрозділ) Чернівецької митниці, які полягали у незаконному складанні картки відмови у митному оформленні (випуску) товару, позивачу завдано збитки на суму 1 788 968,71 (майнову шкоду) грн та моральної шкоди.
Господарський суд Чернівецької області рішенням від 23.12.2025 у справі №926/2999/25 частково задовольнив позовні вимоги. Стягнув з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Лєго" (59126, Чернівецька обл, Вижницький р-н, с. Яблуниця, вул.О.Довбуша, 8, ко ЄДРПОУ 34207835) майнову шкоду в розмірі 1 743 052,08 грн. Стягнув з Державної митної служби Чернівецької митниці (58023, м. Чернівці, вул. Руська 248 м, код ЄДРПОУ 43971359) на користь Приватного підприємства "Лєго" (59126, Чернівецька обл., Вижницький р-н, с. Яблуниця, вул.О.Довбуша, 8, ко ЄДРПОУ 34207835) 26 145,78 витрат зі сплати судового збору. У решті вимог відмовив.
Суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджується, що саме прийняття відповідачем неправомірного рішення призвело до понесення позивачем збитків у підтвердженому та не спростованому відповідачем розмірі 1 743 052,08 грн, та позивачем доведено всі необхідні складові правопорушення, що складали предмет доказування у даній справі та підлягають задоволенню в цій частині.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції встановив, що позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. У зв`язку із відсутністю підстав для стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції у задоволенні відповідної позовної вимоги відмовив.
В апеляційній скарзі Чернівецька митниця просить частково скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2025 у справі №926/2999/25 за позовом ПП “Лєго” до Чернівецької митниці про стягнення шкоди в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПП “Лєго” відмовити в повному обсязі.
Скаржник вважає рішення суду першої в частині задоволення вимог невмотивованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального (ст. 22, 1173, 1174 ЦК України, ст. 256 МК України) та порушенням норм процесуального права (ст. 2, 13, 74, 76, 86, 195 ГПК України) з таких підстав.
Суд першої інстанції в процесі судового розгляду лише формально процитував норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, однак, усупереч ст. 1173, 1174 ЦКУ, не перевірив наявність та не встановив усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, та які в своїй сукупності могли б слугувати підставою для відшкодування шкоди.
Суд першої інстанції не встановив наявність протиправної поведінки відповідача. Жодних перешкод, зокрема, і зі сторони митниці для розпорядження майном ПП «Лєго» не існувало: товар не вилучався, на товар не було накладено арешт та/або будь-яке інше обтяження. Жодних обставин, які б свідчили про протиправність поведінки митниці при ухваленні картки відмови у пропуску товарів (наприклад, вчинення дій у невстановлений законом спосіб, з перевищенням повноважень та/або з перевищенням строків для вчинення таких дій тощо), рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі №600/2302/23 не встановлено. Суд не встановив, що митниця не мала права на проведення переогляду товарів, на залучення спеціаліста та/або проведення інших форм митного контролю під час переміщення ПП «Лєго» товарів через митний кордон України.
Ураховуючи висновок ВП ВС у постанові від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, справедливо та доречно констатувати, що скасування виданої митницею картки відмови в пропуску товарів уразі відповідності такої картки вимогам закону та вчинення працівниками митниці під час прийняття картки відмови усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, скасування такої картки відмови не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій митниці щодо винесення такої картки.
ПП «Лєго» не вжило жодних заходів для усунення причин затримки залізничних вагонів та/або недопущення простою таких вагонів. Станом на подання цієї скарги вагони продовжували перебувати на залізничній станції «Вадул-Сірет», а позивачем ні в якості добросовісного власника товарів, ні в якості добросовісного контрагента за договором перевезення не вживаються жодні заходи щодо розпорядження майном та/або звільнення вагонів.
Апелянт стверджує, що відсутні докази заподіяння шкоди позивачу, зокрема суд першої інстанції протиправно не розмежував такі поняття, як шкода (збитки) в межах деліктних (позадоговірних) правовідносин та грошові виплати як форма забезпечення виконання зобов`язання та/або виконання умов договору. Заявлені в межах цієї справи №926/2999/25 до відшкодування грошові суми за своєю правовою природою не є збитками ПП «Лєго» в розумінні ст. 22 ЦКУ і такі витрати позивача не виникли з недоговірних правовідносин між позивачем та митницею. Указані суми є грошовим виразом зобов`язань позивача, що виникли з договірних відносин між ПП «Лєго» та АТ «Укрзалізниця», а тому не можуть ставитися в обов`язок відшкодування з митниці в цій судовій справі.
Вважає, що суд мав не брати до уваги постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2024, постанову про опис (арешт) майна (коштів) боржника від 04.10.2024, постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 17.10.2024, протокол №625894 проведення електронного аукціону, протокол №627772 проведення електронного аукціону, протокол №629107 проведення електронного аукціону, оскільки такі докази не стосуються предмету доказування, не підтверджують чи спростовують жодні зі значущих обставин справи, а, відтак, не є належними доказами у справі №926/2999/25у силу ч. 1 ст. 76 ГПКУ.
У порушення принципу рівності сторін суд першої інстанції у своєму рішенні не взяв до уваги та не надав оцінку листу від 22.09.2025 №ДС Вадул-Сірет Льв-2/6н, яким начальника станції повідомив, що ПП «Лєго» звільнено від товару залізничні вагони №59168864, №59169789 4-5 серпня 2023 року. Тобто після винесення постанови Сьомого апеляційного суду від 17.07.2023, якою підтверджено правомірність винесення митницею картки відмови, ПП «Лєго» майже одразу звільнило залізничні вагони, навіть, незважаючи на те, що картка відмови лишилася в силі. 
Позивач не спростував факт отримання ним товару та звільнення залізничних вагонів в ідентичних правовідносинах з митницею, у яких так само було винесено карту відмови в пропуску товарів через митний кордон. Позивач не довів, яким саме чином винесення митницею картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.03.2023 №UA408060/2023/000006 призвело до присудження додаткових витрат зі сплати ПП «Лєго» на користь АТ «Укразалізниця» коштів за користування, зберігання і маневрування вагонів №59168682, 59167080,59170043 у розмірі 1743052,08 грн. Понесені позивачем збитки полягають у тому, що після винесення картки відмови в пропуску товарів він не забрав товар і не розпорядився ним таким чином, щоб уникнути затримки та простою залізничних вагонів.
Тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між винесенням митницею картки відмови у пропуску товарів та понесеними позивачем додатковими витратами на оплату користування залізничними вагонами, які позивач вважає збитками, що унеможливлює покладення на митницю обов`язку з відшкодування понесених ПП «Лєго» в межах його договірних правовідносин з АТ «Укрзалізниця» витрат.
Також, суд першої інстанції здійснив розгляд справи по суті понад строки, з власної ініціативи запропонував позивачу та оголосив перерву строком один місяць часу для підготовки представника позивача до виступу на судових дебатах, чим порушив, зокрема, принцип диспозитивності господарського судочинства та рівності учасників справи перед законом та судом.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить скасувати частково рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2025 року по справі №926/2999/25, ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Позивач не надав судове рішення, яким було встановлено незаконними дії працівників митниці щодо нанесення шкоди Позивачу. Суд не досліджував зобов`язання та обставини, які зумовили Позивача утримувати та зберігати вагони на станції Вадул-Сірет. Представники Чернівецької митниці у численних судових засіданнях наголошували, що жодних зобов`язань щодо присутності вагонів на станції Вадул-Сірет митницею не застосовувалось. Винесена картка відмови у пропуску товарів жодним чином не перешкоджала Позивачеві розпоряджатись належним йому товаром та орендованими вагонами. Суд не дослідив складових платежів визначених Залізницею як збитки на суму 1 742 771,4 грн, також відсутній у матеріалах справи розрахунок матеріальних збитків Позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Лєго» просить відмовити у задоволені апеляційної скарги; закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернівецької митниці Державної митної служби України на рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2999/25 від 23.12.2025 року; рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2999/25 від 23.12.2025 року залишити без змін.
У спростування доводів апеляційної скарги зазначає, зокрема, що Господарський суд Чернівецької області встановив обставини, щодо наявності шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою внаслідок неправомірних дій органу державної влади, повно та всебічно дослідив обставини справи, здійснив дослідження доказів та надав відповідну оцінку викладену в оскаржуваному рішенні.
ПП «Лєго» не було ознайомлене з листом від 22.09.2025 №ДС Вадул-Сірет Льв-2/6н, однак повідомляє, що обставини вказані в листі не стосуються обставин справи №926/2999/25.
Крім того, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі № 600/2302/23-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року не виконане Чернівецькою митницею Державної митної служби. Доказами цього факту являється перебування товарної продукції згідно з описом "Кускові відходи неагломеровані (у вигляді дрібних кусків деревини різної форми) хвойних порід насипом, в кількості 461,85 м3 (3 вагони по 153,95 м3) у залізничних вагонах №59167080, №59168682, №59170043 на залізничній станції Вадул-Сірет до сих пір.
Щодо причини недоставлення вантажу Вантажоодержувачу до станції Дорнешти Румунія, АТ «Укрзалізниця» пояснили, що затримка вагонів здійснена на підставі рішення митниці про заборону пропуску вагонів через державний кордон, про що було винесено картку відмови, а також вчинено запис в накладній №544312 щодо заборони пропуску вагонів. Вказаних записів у перевізному документі (накладній) на момент звернення з позовною заявою до суду не анульовано та відомості від митниці щодо можливості їх пропуску через кордон не надходили. 
Вважає, що дії посадових осіб Чернівецької митниці містять ознаки перешкоджання здійснення господарської діяльності приватного підприємства «Лєго».
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.02.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернівецької митниці на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2025 у справі №926/2999/25; встановив учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи.
Суд призначив розгляд справи на 05.03.2026, надалі відклав розгляд справи на 01.04.2026.
У судовому засіданні відповідач та третя особа підтримали вимоги апеляційної скарги, а представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Колегія суддів звертає при цьому увагу на те, що відзив ПП «Лєго» у своїй прохальній частині містить як вимогу про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду в силі, так і вимогу про закриття апеляційного провадження. Водночас, останній вимозі не кореспондують жодні з тверджень, наведених у відзиві. Відтак, оцінка доводам позивача здійснюється судом апеляційної інстанції в частині вимог, які відповідають його змісту та відповідним процесуальним наслідкам, передбаченим процесуальним законом.
Західний апеляційний господарський суд заслухав учасників справи, розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Обставини справи.
Господарський суд Чернівецької області рішенням від 07.05.2024 у справі № 926/148/24 задовольнив позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного підприємства "Лєго" про стягнення заборгованості в сумі 7 207 361,64 грн у повному обсязі та стягнув вказану суму заборгованості і 86 488,35 грн судового збору. 
Рішення було залишене без змін за результатами перегляду постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 та постановою Верховного Суду від 14.11.2024. 
Суди встановили, що 05 серпня 2022 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним підприємством "Лєго" укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом №34207835/2022-0002 (далі - Договір) зі станції Коломия Регіональної Філії "Львівська залізниця" до станції Дорнешти Румунія шляхом подання заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажу залізничним транспортом №34207835/2022-0002 від 05 серпня 2022 року ПП "Лєго", в якій останній підтверджує, що ознайомлений з оприлюдненим договором на інтернет порталі АТ "Укрзалізниця" та погоджується з його умовами.
На підставі укладеного між сторонами Договору, ПП "Лєго" згідно з накладними № 597450 від 06 грудня 2022 року, № 500264 від 09 грудня 2022 року, № 544312 від 15 березня 2023 року, № 550798 від 17 березня 2023 року відправило вантаж зі станції Коломия Львівська залізниця до Дорнешти Румунія, через прикордонний пункт Вадул-Сірет у вагонах №№ 59164178, 59169987, 59169953, 59167049, 59166736, 59168682, 59170043, 59167080, 59169805, 59168856. 
По прибуттю на прикордонний пункт Вадул-Сірет 17 березня 2023 року о 07:20 год вагони №№ 59168682, 59167080, 59170043 були затримані Чернівецькою митницею на пункті пропуску Вадул-Сірет для митного огляду, про що складено акт загальної форми № 2595 від 17 березня 2023 року. 
24 березня 2023 року Чернівецькою митницею оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408060/2023/000006 щодо відмови у пропуску через митний кордон України вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 за накладною № 544312 від 15 березня 2023 року. 
Чернівецькою митницею на підставі частини 5 статті 338 Митного кодексу України та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 467 складено Акт від 29 березня 2023 року Чернівецькою митницею про проведення огляду товарів/транспортних засобів № UA408060/2023/000030 (вагони № № 59168682, 59167080, 59170043, електронна митна декларація № UA2060801/2023/1335 від 15 березня 2023 року). 
За час затримки вагонів на станції Вадул-Сірет залізницею нараховано платежі на загальну суму 7 207 361,64 грн разом з ПДВ, зокрема: платежі за актами № 4798 від 10 грудня 2022 року та № 5451 від 30 вересня 2023 року, за вагони №59164178, №59169987 в сумі 1 742 771,40 грн з ПДВ; № 4799 від 12 грудня 2022 року та № 5450 від 30 вересня 2023 року за вагони № 59169953, № 59167049, № 519166736 в сумі 2 594 743,32 грн з ПДВ; № 2769 від 23 березня 2023 року та № 5446 від 30 вересня 2023 року за вагони № 59169805, № 59168856 в сумі 1 126 794,84 грн з ПДВ; № 2595 від 17 березня 2023 року (копія додається) та № 5448 від 30 вересня 2023 року (копія додається) за вагони №№ 59168682, 59167080, 59170043 в сумі 1 743 052,08 грн з ПДВ. 
Платежі включено в накопичувальні картки форма ФДУ-92 № 02109006 від 02 жовтня 2023 року, форма ФДУ-92 № 02109003 від 02 жовтня 2023 року, форма ФДУ-92 № 02109004 від 02 жовтня 2023 року, форма ФДУ-92 № 02109005 від 02 жовтня 2023 року. 
Дослідивши матеріали справи № 926/148/24, суд встановив, що факт затримки вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 о 07 год 20 хв 17 березня 2023 року у зв`язку з початком проведення митних формальностей, що підтверджується актом загальної форми № 2595 від 17.03.2023 року; актами/висновками огляду лісопродукції від 29 березня 2023 року; актом про проведення огляду товарів № UA408060/2023/000030. Матеріалами справи доведено, що за затримку вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 нараховано 1 743 052,08 грн, та підтверджується актами загальної форми № 2595 від 17 березня 2023 року і № 5448 від 30 вересня 2023 року.
А отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача коштів за користування, зберігання і простій вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 суд вважав обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На виконання рішення Господарського суду Чернівецької області у справі № 926/148/24 від 07 травня 2024 року видано наказ від 02 вересня 2024 року про примусове його виконання. 
17 вересня 2024 року АТ "Українська залізниця" як стягувач за наказом суду звернулося до приватного виконавця виконавчого окручу Чернівецької області Міністерства юстиції України Кондрюка К.О. із заявою про примусове виконання рішення суду та просив розпочати виконавче провадження і накласти арешт на кошти і майно боржника. 
19 вересня 2024 року приватний виконавець Кондрюк К.О. розпочав ВП № 76091382, про що винесено постанову про відкриття та ряд інших постанов, які отримані боржником. 
04 жовтня 2024 року приватний виконавець Кондрюк К.О. виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої, описати та накласти арешт на майно: Виробничий будинок, цех переробки деревини, реєстраційний номер 2752134773020, місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 79-Д. Загальна площа (кв.м): 1833.2.
04 жовтня 2024 року приватний виконавець Кондрюк К.О. виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої, описати та накласти арешт на майно: Ремонтно-механічна майстерня, реєстраційний номер 2742061073020, місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 208-Б. Загальна площа (кв.м): 947.2, Опис: будівля літ. "А", загальна площа 947,20 кв.м., основна площа 487,40 кв.м., підсобна площа 459,80 кв.м. 
05 грудня 2024 року ремонтно-механічну майстерню, реєстраційний номер 2742061073020,місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 208-Б. загальна площа (кв.м): 947.2, Опис: будівля літ. "А", загальна площа 947,20 кв.м., основна площа 487,40 кв.м., підсобна площа 459,80 кв.м виставлено на продаж за допомогою системи СЕТАМ.
06 січня 2025 року ремонтно-механічну майстерню, реєстраційний номер 2742061073020,місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 208-Б. загальна площа (кв.м): 947.2, Опис: будівля літ. "А", загальна площа 947,20 кв.м., основна площа 487,40 кв.м., підсобна площа 459,80 кв.м виставлено на продаж за допомогою системи СЕТАМ. 
06 лютого 2025 року ремонтно-механічну майстерню, реєстраційний номер 2742061073020, місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 208-Б. загальна площа (кв.м): 947.2, Опис: будівля літ. "А", загальна площа 947,20 кв.м., основна площа 487,40 кв.м., підсобна площа 459,80 кв.м реалізовано за допомогою системи СЕТАМ. 
Так, 06 лютого 2025 року, примусово реалізовано майно (ремонтно механічну майстерню, реєстраційний номер 2742061073020,місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 208-Б. загальна площа (кв.м): 947.2, Опис: будівля літ. "А", загальна площа 947,20 кв.м., основна площа 487,40 кв.м., підсобна площа 459,80 кв.м) , яке належало приватному підприємству "Лєго" на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 7 травня 2024 року у справі № 926/148/24.
Водночас, Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 17 квітня 2025 року у справі № 600/2302/23-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року, задоволив адміністративний позов ПП "Лєго" до Чернівецької митниці Державної митої служби України, визнав протиправною та скасував картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року. 
Підставами для цього адміністративний суд вважав той факт, що згідно з доказами, позивачем правильно здійснено класифікацію товару під час митного оформлення згідно з декларацією 23UA206080001335U3. Товарна продукція, на яку складено картку відмови № UА408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року згідно УКТЗЕД відповідає характеристикам товарної підкатегорії – 4401490000 (яка була визначена декларантом) – "інші", а тому вказана картка є протиправною та підлягає скасуванню.
У зв`язку із визнанням протиправною та скасуванням картки відмови Чернівецької митниці Державної митої служби України у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року, Приватне підприємство "Лєго" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до Державної митної служби Чернівецької митниці про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Державної митної служби (відокремлений підрозділ) Чернівецької митниці, які полягали у незаконному складанні картки відмови у митному оформленні (випуску) товару, унаслідок чого позивач поніс збитки на суму 1 788 968,71 (майнову шкоду) грн та зазнав моральної шкоди.
Суд апеляційної інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги Чернівецької митниці переглядає рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2025 у справі №926/2999/25 у частині стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Лєго" майнової шкоди в розмірі 1 743 052,08 грн, стягнення з Державної митної служби Чернівецької митниці на користь Приватного підприємства "Лєго" 26 145,78 витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Колегія суддів зазначає, що для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.
Наявність сукупності всіх зазначених вище умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.
На позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, зокрема, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку статті 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.
Отже, підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).
Відповідно до статті 30 Митного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи та інші працівники митних органів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону.
Шкода, заподіяна особам та їхньому майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, відшкодовується у порядку, визначеному законом.
Отже спеціальною нормою (статтею 30 Митного кодексу України) також передбачено відшкодування збитків, заподіяних органами митної служби громадянам чи юридичним особам під час виконання ними своїх повноважень.
Як уже зазначалося, суди у межах справи у справі № 926/148/24 встановили, що на виконання договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом №34207835/2022-0002 ПП "Лєго" відправило вантаж зі станції Коломия Львівська залізниця до Дорнешти Румунія згідно з накладними № 597450 від 06 грудня 2022 року, № 500264 від 09 грудня 2022 року, № 544312 від 15 березня 2023 року, № 550798 від 17 березня 2023 року, через прикордонний пункт Вадул-Сірет у вагонах №№ 59164178, 59169987, 59169953, 59167049, 59166736, 59168682, 59170043, 59167080, 59169805, 59168856. 
По прибуттю на прикордонний пункт Вадул-Сірет 10 грудня 2022 року о 16:30 год та 12 грудня 2022 року о 16:30 вагони №№ 59164178, 59169987, 59169953, 59167049 та 59166736 були затримані Чернівецькою митницею для митного догляду. Відповідальні особи Чернівецької митниці внесли у перевізні документи № 597450 та № 500264 відмітку з інформацію щодо заборони пропуску зазначених вище вагонів із вантажем. 
17 березня 2023 року о 07:20 год та 23 березня 2023 року о 04:30 год вагони № 59168682, 59167080, 59170043, 59169805, 59168856 були затримані Чернівецькою митницею на пункті пропуску Вадул-Сірет для митного огляду.
24 березня 2023 року Чернівецькою митницею оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408060/2023/000006 щодо відмови у пропуску через митний кордон України вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 за накладною № 544312 від 15 березня 2023 року. 
На підставі частини 5 статті 338 Митного кодексу України та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 467 Чернівецька митниця склала Акт від 29 березня 2023 року про проведення огляду товарів/транспортних засобів № UA408060/2023/000030 (вагони № № 59168682, 59167080, 59170043, електронна митна декларація № UA2060801/2023/1335 від 15 березня 2023 року).
За затримку цих вагонів (за користування, зберігання і простой) АТ "Українська залізниця" нарахувала 1 743 052,08 грн заборгованості ПП "Лєго".
Надалі рішенням Господарського суду Чернівецької області від 07.05.2024 у справі № 926/148/24 про стягнення з Приватного підприємства "Лєго" на користь АТ "Українська залізниця" присуджено 7 207 361,64 грн нарахованих платежів (в тому числі в наведеній вище частині - 1 743 052,08 грн) за час затримки вагонів та 86 488,35 грн витрат на сплату судового збору. 
Матеріалами справи підтверджено, що 06 лютого 2025 року, примусово реалізовано майно (ремонтно механічну майстерню, реєстраційний номер 2742061073020, місцезнаходження: Чернівецька обл., Вижницький р., смт. Путила, вулиця Українська, будинок 208-Б. загальна площа (кв.м): 947.2, Опис: будівля літ. "А", загальна площа 947,20 кв.м., основна площа 487,40 кв.м., підсобна площа 459,80 кв.м) , яке належало Приватному підприємству "Лєго" на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 7 травня 2024 року у справі № 926/148/24.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 17 квітня 2025 року у справі № 600/2302/23-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року, задоволив адміністративний позов ПП "Лєго" до Чернівецької митниці Державної митої служби України, визнав протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року. 
Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, встановлені в зазначених рішеннях мають преюдиціальне значення у справі № 926/2999/25 та з урахуванням приписів частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягають повторному доведенню при розгляді цього спору.
Так, визнаючи протиправною та скасовуючи картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року, Чернівецький окружний адміністративний суд у своєму рішенні встановив, що позивачем правильно здійснено класифікацію товару під час митного оформлення згідно з декларацією 23UA206080001335U3. Товарна продукція, на яку складено картку відмови № UА408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року згідно УКТЗЕД відповідає характеристикам товарної підкатегорії – 4401490000 (яка була визначена декларантом) – "інші", а тому вказана картка є протиправною та підлягає скасуванню.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. 
Неправомірність рішення і дій або бездіяльності органу державної влади може підтверджуватися відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 910/15931/19.
Отже, наведеним рішенням адміністративного суду, яке набрало законної сили чітко та недвозначно з посиланням на досліджені докази встановлено факт протиправності дій митниці при митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року, які полягали у неправильному встановленні класифікації товару.
Доводи скаржника щодо того, що відповідні дії було вчинено Митницею в строк, визначений Митним кодексом, нею не перевищено повноважень, вимога щодо надання дозвільних документів є обґрунтованою, а загалом, що виконання митницею своїх передбачених законом повноважень не може бути підставою для відповідальності за спричинені збитки, не впливають на оцінку неправомірності рішення відповідача, оформленого карткою відмови, постановленого ним за наслідками реалізації ним наведених вище повноважень.
При цьому, постановлення органом державної влади правомірного рішення як підсумкового етапу тієї чи іншої визначеної законом процедури безумовно охоплюється поняттям правомірності його дій, оскільки у визначених законом випадках державний орган і діє шляхом прийняття тих чи інших рішень.
Як слідує з правового аналізу положень ст. 264 Митного кодексу України, заповнення картки відмови у прийнятті митної декларації є частиною передбаченої цією нормою процедури прийняття митним органом митної декларації.
Отже, встановлення рішенням суду неправомірності картки відмови означає, що дії митного органу при здійсненні наведеної вище процедури, передбаченої законом були протиправними. Здійснення самої процедури у визначений законом строк та відсутність інших недоліків у діях працівників митниці даного факту не спростовує.
Унаслідок наведеного, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відсутні судові рішення про визнання протиправними дій і бездіяльності митниці чи про перевищення повноважень митниці, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на те, що у межах справи № 600/2302/23-а Чернівецький окружний адміністративний суд визнав протиправною та скасував картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року.
Відтак, доводи апелянта в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються.
Не підлягають доведенню в цій справі також обставини, встановлені рішенням Господарського суду Чернівецької області від 07.05.2024 у справі № 926/148/24 в частині, яка стосується факту затримки вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 позивача внаслідок прийняття Чернівецькою митницею спірної картки відмови.
Так, суд у справі № 926/148/24 встановив, що факт затримки вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 о 07 год 20 хв 17 березня 2023 року у зв`язку з початком проведення митних формальностей, що підтверджується актом загальної форми № 2595 від 17.03.2023 року; актами/висновками огляду лісопродукції від 29 березня 2023 року; актом про проведення огляду товарів № UA408060/2023/000030. За затримку даних вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 нараховано 1 743 052,08 грн, та підтверджується актами загальної форми № 2595 від 17 березня 2023 року і № 5448 від 30 вересня 2023 року.
А отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача коштів за користування, зберігання і простій вагонів №№ 59168682, 59167080, 59170043 суд вважав обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На виконання рішення Господарського суду Чернівецької області у справі № 926/148/24 від 07 травня 2024 року видано наказ від 02 вересня 2024 року про примусове його виконання. 
За результатами примусового виконання рішення суду було реалізовано майно позивача.
Отже, висновок місцевого господарського суду в частині належним чином підтверджених фактів: наявності шкоди, яку фактично поніс позивач та її розміру, який відповідає сумі, нарахованій перевізником за затримку саме тих вагонів, відмову в прийнятті митної декларації щодо митного оформлення яких визнано неправомірною, та встановленій в судовому рішенні, яке набрало законної сили, повністю відповідає обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують.
Оцінюючи критично доводи скаржника про те, що за своєю правовою природою стягнуті в межах справи 926/148/24 грошові кошти є грошовим зобов`язанням позивача перед третьою особою, а не збитками, колегія суддів зазначає, що кошти, стягнуті судовим рішенням з позивача на користь перевізника за затримку відповідних вагонів, спричинену неправомірним рішення державного органу в процесі митного оформлення товарів, які в них перевозились, повною мірою відповідають змісту поняття збитків, закріпленому в ст. 22 ЦК України, оскільки є фактичними витратами, які позивач поніс внаслідок оформлення відповідачем картки відмови та, відповідно, затримки вагонів.
При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з причин протиправної поведінки відповідача позивачеві було завдано збитків, розмір яких відповідає розміру заборгованості у зазначеній вище в цій постанові частині за договором про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом №34207835/2022-0002, укладеним 05 серпня 2022 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним підприємством "Лєго".
Право позивача на відшкодування грошових коштів, стягнутих з нього на користь перевізника за відповідним договором перевезення перебуває в прямому зв`язку із обставинами затримки вагонів, яка в свою чергу, викликана та зумовлена прийняттям митницею протиправного рішення, оскільки позивач, уклав цей договір саме з метою реалізації свого правомірного інтересу щодо здійснення поставки належного йому товару отримувачу. 
Водночас прийняття протиправного рішення призвело як до того, що зазначений намір не було реалізовано, так і до збитків, спричинених порушенням внаслідок цього договору із перевізником.
Отже, сукупність наведених обставин не має оцінюватися окремо, а висновок суду першої інстанції, який ґрунтується на пов`язаності наведених обставин щодо причинного зв`язку між діями відповідача та понесеними позивачем втратами є правомірним.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо того, що ПП «Лєго» не вжило жодних заходів для усунення причин затримки залізничних вагонів та/або недопущення простою таких вагонів, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, чи можна було уникнути збитків у разі, якщо б потерпілим були вжиті ті чи інші дії, у справах які витікають з деліктних правовідносин встановленню не підлягають. Оскільки ці відносини не є за своєю суттю зобов`язальними, а права та інтереси їхніх учасників, зокрема, позивача залежали від дій особи, внаслідок неправомірного рішення якої було завдано шкоду, отже не є добровільними та такими, що залежать від волі позивача.
Зокрема, обставини, що позивач не здійснив дій щодо прибирання вагонів не можуть спростовувати обставин, які входять до предмету розгляду спору про завдану шкоду, оскільки причини такої поведінки можуть випливати як з дій завдавача шкоди безпосередньо (товар втратив свої якості, цивільний інтерес до завершення відповідної угоди втрачено позивачем, розірвано відповідні договори тощо) так і з загального характеру діяльності суб`єкта господарювання як підприємницької.
Доводи митниці щодо того, що саме на позивача покладено обов`язок розпорядження своїм майном та він мав таку можливість без перешкод з боку органів митного контролю, не враховують, що внаслідок винесення неправомірної картки відмови, було вчинено протиправні перешкоди щодо реалізації позивачем свого наміру виконати умови відповідного договору, укладеного з отримувачем товару.
Щодо доводів Митниці в частині неврахування судом першої інстанції листа від 22.09.2025 №ДС Вадул-Сірет Льв-2/6н, колегія суддів зазначає, що неврахування судом доказів, які не стосуються обставин справи, а лише, на думку сторони, якою вони подані, підсилює її аргументи у відповідній частині тверджень останньої, не є порушенням процесуального закону та не тягне за собою висновку про необґрунтованість судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. 
Суд наголошує, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібний висновок є усталеним і викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21, від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 16.04.2024 у справі № 921/186/23, від 30.01.2024 у справі № 916/542/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20 (на неврахуванні яких наголошують скаржники).
Отже, для з`ясування фактичних обставин справи (наявності / відсутності підстав для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на відповідачів) має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Суд першої інстанції правильно встановив елементи складу цивільного правопорушення, зокрема, що неправомірність дій відповідача, що полягає у протиправній відмові у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408060/2023/000006 від 24 березня 2023 року встановлена рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі № 600/2302/23-а. Протиправна поведінка відповідача за затримку вагонів №5916882, №59167080 та №59170043 завдала ПП "Лєго" збитки у розмірі 1 743 052,08 грн підтверджена актом № 5448, актом № 2595, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 07.05.2024 у справі №926/148/24, постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 у справі №926/148/24, постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2024, постановою про опис (арешт) майна (коштів) боржника від 04.10.2024, постановою про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 17.10.2024, протоколом № 625894 проведення електронного аукціону, протоколом № 627772 проведення електронного аукціону, протоколом № 629107 проведення електронного аукціону, постановою Верховного суду від 14.11.2024 у справі № 926/148/24, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі №600/2302/23-а, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025 у справі №600/2302/23-а.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, завданої позивачу, полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком протиправної поведінки відповідача, про що зазначено вище в цій постанові.
Враховуючи межі апеляційного перегляду рішення суду, зважаючи на встановлені у цій справі обставини щодо затримки вагонів з вантажем ПП "Лєго", наявності витрат позивача, що пов`язані з вимушеною стоянкою вагонів, розмір яких встановлено судовим рішенням у справі № 926/148/24; відсутності порушення позивачем митного законодавства та з урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в сумі 1743052,08 грн. 
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог у цій справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив наведені обставини, що мають значення для справи, надав цим обставинам належної правової оцінки відповідно до положень чинного законодавства та дійшов обґрунтованих і законних висновків про те, що саме прийняття відповідачем неправомірного рішення призвело до понесення позивачем збитків у підтвердженому та не спростованому відповідачем розмірі 1 743 052,08 грн, водночас позивач довів сукупність елементів цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим наявні правові підстави для відшкодування позивачу з відповідача заявлених до стягнення збитків.
Відповідно до статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2025 у справі №926/2999/25 ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Чернівецької митниці. 
Судовий збір, відповідно до положень ст.129 ГПК України, суд покладає на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2025 у справі №926/2999/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Чернівецької митниці – без задоволення. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 07.04.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький 

Суддя О.В. Зварич 

Суддя Р.В. Міліціанов