СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/31568/25
пр. № 3/759/461/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Оздоба М.О., розглянувши матеріали, які надійшли від УПП в м. Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код невідомий, за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 28.12.2025 о 21.53 год. на 17 км. Дороги М-06 в м. Києві керував автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Адвокат Натальчук В.В. подала клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтоване тим, що дії працівників поліції під час складання протоколу є упередженими, а сам протокол необґрунтованим, незаконним, таким, що ґрунтуються на недопустимих доказах, складені із істотним порушенням вимог закону. Так, співробітники поліції мають право зупиняти автомобіль з підстав, визначених ЗУ «Про національну поліцію», однак направлені до суду матеріали не містять будь-яких доказів на підтвердження обгрунтованості зупинення патрульними поліцейськими транспортного засобу, отже зупинка керованого транспортного засобу не мала правового підгрунтя. В матеріалах справи відсутні докази притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за будь-яке порушення ПДР, яке б давало право працівникам патрульної поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу. За таких обставин, незаконні дії поліцейських щодо зупинки автомобіля роблять й незаконним подальші вимоги поліцейських до водія щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння, а тому відмова водія від незаконної пропозиції пройти огляд з причин незаконної зупинки не може бути караною за ст. 130 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП є таким, що складений з порушенням вимог законодавства, не може вважатись допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягнується до адміністративної відповідальності. З наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери вбачається безпідставність тверджень працівників патрульної поліції про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, не встановлено та нічим не підтверджується посилання на запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. З відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 була звичайною, на запитання він відповідає чітко, інші ознаки у нього відсутні. Тобто, рішення про доцільність проходження огляду на стан сп`яніння було прийнято необ`єктивно та упереджено, на підставі особистої неприязні. Із наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається грубе зловживання патрульними поліцейськими своїми посадовими обов`язками, однобічне та неповне з`ясування обставин справи, що відобразилося на обмеженні прав ОСОБА_1 . Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б достеменно підтверджувався факт встановлення працівниками поліції наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Чіткої відмови від проходження огляду у медичному закладі на відеозаписах не зафіксовано, а відеозаписи не відображають повної картини щодо фіксації події вчиненого адміністративного правопорушення. У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами вина останнього не доведена, а обставини, зазначені у протоколі – не підтверджені будь-якими доказами. 
Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис з нагрудних відеорестраторів поліцейських, заперечення представника ОСОБА_1 , приходжу до таких висновків. 
Справа за територіальністю підсудна Святошинському районному суду м. Києва. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Порушенням ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З оглянутого відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що працівники поліції зупинили два транспортних засоби у зв`язку із порушенням правил буксирування. ОСОБА_1 при цьому перебуває за кермом автомобіля, який буксирували. Спочатку патрульні поліцейські спілкуються із іншим водієм, у якого виявляють ознаки алкогольного сп`яніння, він проходить огляд, який підтверджує перебування водія у такому стані. 
В подальшому відбувається безпосереднє спілкування із ОСОБА_1 , який категорично заперечує факт керування ним транспортним засобом, посилаючись на те, що його буксирували, він не був за кермом, сидів в автомобілі. При цьому відео чітко зафіксовано, що за кермом транспортного засобу «Нісан», який буксирували, перебуває ОСОБА_1 , інші особи в автомобілі відсутні. 
Відповідно до п. 1.10 ПДР буксирування - переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування;
Згідно п. 23.5 ПДР буксирування механічного транспортного засобу на жорсткому або гнучкому зчепленні повинно здійснюватися лише за умови, що за кермом буксированого транспортного засобу перебуває водій (крім випадків, коли конструкція жорсткого зчеплення забезпечує буксированому транспортному засобу повторення траєкторії руху транспортного засобу, що буксирує, незалежно від величини поворотів).
Таким чином, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, отже зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України. 
У ході спілкування із ОСОБА_1 патрульні поліцейські виявляють у водія ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому зазначають, а також пропонують пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога у медичному закладі. ОСОБА_1 від проходження огляду відмовляється, також посилаючись на те, що не керував транспортним засобом. Наслідки відмови від проходження огляду йому роз`яснені. При цьому водій постійно сперечається із працівниками поліції. Також на неодноразові пропозиції пройти огляд ОСОБА_1 фактично відмовився, в тому числі і в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені поліцейськими. Така позиція ОСОБА_1 розцінена патрульними поліцейськими як відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, з чим погоджується і суд. Таким чином, посилання захисту на відсутність чіткої відмови від проходження огляду, повністю спростовується відео. 
Не заслуговують на увагу і посилання захисника на незаконність дій поліцейських під час зупинки транспортних засобів, оскільки причини зупинки були пояснені обом водіям. Крім того, водій транспортного засобу, який здійснював буксирування, перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, у даній ситуації вимоги поліцейських до водія ОСОБА_1 щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння є такими, що відповідали вимогам закону. 
Щодо тверджень захисника про те, що доцільність проходження огляду на стан сп`яніння було прийнято необ`єктивно та упереджено, на підставі особистої неприязні, то такі твердження є голослівними. Напроти, працівники поліції поводяться коректно для ситуації, яка склалася, неодноразово пропонують водію пройти огляд та роз`яснюють наслідки відмови, надають відповіді на питання, тощо. Натомість поведінка ОСОБА_1 під час спілкування із поліцейськими, на думку суду, є зухвалою, яка виразилась наприклад у висловленнях ОСОБА_1 до поліцейського «Я виявив у Вас ознаки ожиріння, давайте пройдем медичний огляд на стан ожиріння».
Таким чином, усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП убачається, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 вказані ознаки алкогольного сп`яніння, які передбачені «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», та на підставі яких працівник поліції вважав, що ОСОБА_1 може перебувати у стані алкогольного сп`яніння. Також належним чином зафіксована і фактична відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Згідно ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини пом`якшуючі або обтяжуючі відповідальність, чи заподіяна шкода, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та приймаючи до уваги, що доказів на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення не надано та не встановлено, суд вважає, наведені докази такими, що доводять його винуватість у порушенні п.2.5 ПДР України, оскільки він відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, та в його діях наявна подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому суд, враховує, що причин відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, які б звільняли від адміністративної відповідальності законом не передбачено. 
Враховуючи, що за відмову від проходження огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, а тому вимагає накладення відповідного стягнення, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нею нових правопорушень, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Керуючись ст. 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.221, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, 
П О С Т А Н О В И В:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Штраф має бути сплачений не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Святошинський районний суд м. Києва, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя :         М.О. Оздоба