КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 761/17976/25
номер провадження №22-ц/824/ 2470/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року /суддя Анохін А.М./
у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

01 травня 2025 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 32360,33 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4821,69 грн, три відсотки річних у розмірі 1212,85 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 3976,97 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 381,63 грн, три відсотки річних у розмірі 115,89 грн, пеня у розмірі 141,00 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 25859,60 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1925,85 грн, три відсотки річних у розмірі 386,95 грн, пеня у розмірі 470,79 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 39,89 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн; судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 71717 (сімдесят одна тисяча сімсот сімнадцять) гривень 09 копійок, судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок./а.с. 48-53/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась з апеляційними скаргами, в інтересах ОСОБА_1 від 08.09.2025 р. вх№112214, в інтересах ОСОБА_2 з ідентичними скаргами від 08.09.2025 р. за вх№112216 і від 08.09.2025 р. за вх№112223, які суд розглядає як одну апеляційну скаргу подану в інтересах ОСОБА_2 .
На підтвердження вимог, викладених в апеляційних скаргах, апелянтка ОСОБА_3 посилалася на необґрунтованість та незаконність висновків суду першої інстанції. Вона вважає, що судом першої інстанції не були повно і всебічно з`ясовані обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Апелянтка наголошує, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим відповідачі не отримали належним чином ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками до неї, а також рішення суду. Через відсутність такої інформації відповідачі були позбавлені реальної можливості подати відзив на позовну заяву, викласти свої заперечення щодо позовних вимог, надати відповідні докази на свій захист та заявити клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - ОСОБА_4 як співвласника квартири. На думку апелянтки, зазначене є істотним порушенням норм процесуального права та права на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Крім того, апелянтка вказує, що квартира за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності трьох осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які всі зареєстровані за цією адресою. Посилаючись на частину третю статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вона стверджує, що солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг повинні нести всі три дієздатні співвласники, а не лише двоє відповідачів, залучених позивачем до участі у справі. У зв`язку з цим апелянтка вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив суб`єктний склад учасників справи.
Апелянтка також зазначає, що копії документів, доданих до позовної заяви, не були завірені належним чином відповідно до вимог статті 95 ЦПК України та пункту 5.26 ДСТУ 4163:2020, оскільки на них відсутні необхідні відмітки «Згідно з оригіналом», посада, підпис та прізвище особи, яка засвідчує копію. На переконання апелянтки, такі документи не можуть вважатися допустимими доказами.
Окремо апелянтка звертає увагу на те, що позивач надав до матеріалів справи лише неповний текст договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року без обов`язкових додатків №1 та №2, які містять перелік споживачів і конкретні суми боргу. Без цих документів, на її думку, неможливо підтвердити належний перехід права вимоги до позивача.
Крім того, апелянтка стверджує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі самостійно вживали заходів для з`ясування розміру заборгованості: провели повірку лічильника гарячої води, склали акт зняття контрольних показань і надали ці документи позивачу. У червні 2025 року позивач уже здійснив перерахунок заборгованості та зменшив її на значну суму на 31 733,00 гривень, проте, не повідомив про цю обставину суд, що призвело до ухвалення рішення про стягнення всього обсягу боргу.
Також вважає, що за період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2019 року щодо частини заборгованості спливла трирічна позовна давність, передбачена статтями 257, 261, 266 ЦК України. Через відсутність належного повідомлення про судовий процес відповідачі були позбавлені можливості заявити про застосування позовної давності у суді першої інстанції.
Позивач про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 . Квартира підключена до мереж тепло- та водопостачання, відповідачі від послуг у встановленому порядку не відмовлялися.
Надання послуг до 01.05.2018 здійснювалося на підставі договору, опублікованого ПАТ «Київенерго», а з 01.05.2018 - КП «Київтеплоенерго» на підставі договору, опублікованого в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018. 
Право вимоги до відповідачів за період до 01.05.2018 перейшло до позивача на підставі договору цесії №602-18 від 11.10.2018. 
Відповідачі належним чином не виконали обов`язок з оплати спожитих послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої підтверджується розрахунком позивача. Будь-яких доказів на спростування наявності та розміру заборгованості відповідачами до суду першої інстанції не надано.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 19, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про те, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, споживач зобов`язаний укласти договір та оплачувати послуги; ст. 633, 639 ЦК України про те, що договір про надання комунальних послуг є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з моменту фактичного споживання послуг; ст. 509, 525, 526, 610 ЦК України про те, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, а у разі невиконання боржник несе відповідальність.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, розрахунок заборгованості - належним доказом, а солідарна відповідальність відповідачів як споживачів послуг - обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідачів, не залучив до участі у справі ОСОБА_4 як третього співвласника квартири, прийняв як докази неналежним чином завірені копії документів, не витребував повний текст договору цесії з додатками, не врахував проведений позивачем перерахунок заборгованості, а також пропуск позовної давності за частину періоду.
Колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, з наступних підстав.
Щодо відсутності належного повідомлення відповідачів та розгляду справи без їх участі колегія зазначає, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ухвали суду від 07.05.2025, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Судові повідомлення направлялись за адресою реєстрації - квартира АДРЕСА_2 , повернуті за закінченням терміну зберігання. /а.с. 41-46/ Відповідачі не скористалися правом подати відзив на позовну заяву (ст. 178 ЦПК України). Докази направлення судових документів за місцем реєстрації відповідачів у матеріалах справи наявні. Сам факт неодержання кореспонденції не свідчить про неналежне повідомлення, якщо суд вжив усіх передбачених законом заходів.
Щодо необхідності залучення ОСОБА_4 як відповідача колегія звертає увагу, що позов заявлено саме до двох осіб - співвласників та зареєстрованих споживачів, які фактично споживали послуги. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» солідарну відповідальність несуть дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача. Позивач правомірно обрав двох відповідачів. Рішення про державну реєстрацію право на 1/3 за ОСОБА_4 прийнято 18.06.2025 р. /а.с. 89/, після подачі позову, а відповідачі, з яких стягнуто заборгованість мають право на стягнення з ОСОБА_4 своєї частини спожитих комунальних послуг з 18.06.2025 р. У період виникнення заборгованості з 01.05.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 1/3 квартири не належала.
Щодо неналежного оформлення доказів та відсутності повного договору цесії колегія зазначає, що суд першої інстанції оцінив надані позивачем докази в сукупності відповідно до ст. 76-83 ЦПК України. Відповідачі не надали жодних доказів, які б спростовували факт переходу права вимоги чи розміру заборгованості. Самі по собі посилання на відсутність засвідчення копій або додатків до договору цесії без доведення їх недостовірності не можуть бути підставою для скасування рішення.
Щодо перерахунку заборгованості та ненадання інформації суду колегія зазначає, що будь-які зміни розміру заборгованості після звернення до суду відповідачі мали право довести у відзиві або у апеляційній скарзі належними доказами. Надані апелянткою довідки та скріншоти не спростовують розрахунок позивача, поданий до суду першої інстанції, та не підтверджують погашення всієї заборгованості. У процесі виконання рішення, відповідачі мають право на перерахунок боргу за належного доведення оплати боргу.
Щодо застосування позовної давності, дії сторін щодо звірки та часткового перерахунку боргу, оплат, свідчать про визнання зобов`язання, у зв`язку з чим позовна давність не може бути застосована для звільнення відповідачів від оплати фактично спожитих послуг.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на апелянтів.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: