Справа №: 398/191/26	

Провадження №: 2-а/398/36/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"19" лютого 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в особі головуючого судді Москалик В. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Долини Л.Г. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови від 07.01.2026 № 1956 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 15.12.2025 ОСОБА_1 їхав із ОСОБА_2 та зупинився біля Олександрійського професійного ліцею №31 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. У цей час під`їхали працівники патрульної поліції та після огляду його документів, останні виявили, що ОСОБА_1 знаходиться у розшуку в системі "Оберіг" та вимушено доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У той же, день не зважаючи на стан здоров`я ОСОБА_1 , який неодноразово повідомляв, що йому погано, та просив викликати швидку, було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та силоміць відвезено останнього на проходження військово-лікарської комісії до м. Кропивницького. Вночі 16.12.2025 близько 02.00 год ОСОБА_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було доставлено до місця проживання, а на ранок його вже було госпіталізовано до терапевтичного відділення КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії». Згідно з медичною довідкою від 17.12.2025 року, виданою КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії», у нього встановлено діагноз дифузний кардіосклероз, артеріальна гіпертензія. На наступний день, після госпіталізації ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 , звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 з вищевказаною медичною довідкою та забрала військовий квиток останнього з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . Пізніше, як виявилося, що згідно з постановою №1956 від 07.01.2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Причиною притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності фактично стало лише суб`єктивне твердження, викладене у рапорті ОСОБА_5 , в якому без зазначення часу, місця, конкретних обставин події, без фіксації факту відмови, без підтвердження повноважень особи, що його склала, зроблено припущення про нібито відсутність або ненадання військово-облікового документа. Хто такий ОСОБА_5 , при усній розмові з адвокатом Долиною Л.Г., яка з`явилася на розгляд протоколу, особа, яка складала протокол – провідний спеціаліст відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 відповісти не зміг. Також, при розгляді протоколу не було взято до уваги заяву представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та взагалі не згадано про неї в Постанові №1956 від 07.01.2026 року. А отже, враховуючи вищевикладене, вказану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю. Зазначає, що під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Разом з цим матеріали даної адміністративної справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме того, що 15.12.2025 року він не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Єдиним документом, на який посилається сторона обвинувачення, є рапорт, який не відповідає вимогам статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не може вважатися належним і допустимим доказом. У рапорті не зазначено посаду особи, яка його склала, що унеможливлює встановлення її службового статусу та повноважень на перевірку військово-облікових документів і фіксацію адміністративного правопорушення. У матеріалах справи відсутні будь-які накази, розпорядження чи інші службові документи, які б підтверджували, що ця особа перебувала при виконанні службових обов`язків та була уповноважена діяти від імені територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Рапорт не містить відомостей про конкретний час і місце події, не містить опису конкретних дій, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, а викладені в ньому твердження мають характер оціночних припущень. У матеріалах справи немає відеофіксації, аудіофіксації, пояснень працівників територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протоколів опитування чи показань свідків з боку органу, який склав матеріали. Таким чином, рапорт є єдиним документом, який не підтверджений жодними іншими доказами, суперечить фактичним обставинам справи та не може бути покладений в основу притягнення особи до адміністративної відповідальності. У протоколі та доданих матеріалах зазначено лише календарну дату без зазначення конкретного часу та місця нібито вчинення правопорушення, що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони події. Відсутність часу та місця вчинення правопорушення позбавляє можливості перевірити обставини справи, зіставити їх з іншими подіями того дня, у тому числі з перебуванням особи у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, направленням на військово-лікарську комісію та подальшою госпіталізацією. Водночас наявні фактичні обставини прямо спростовують версію сторони обвинувачення. У день, який зазначений у матеріалах справи, ОСОБА_1 перебував у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки з наявним військовим квитком. Того ж дня його було направлено на проходження військово-лікарської комісії, що є об`єктивно неможливим без наявності чинного військово-облікового документа, який використовується для ідентифікації особи та оформлення матеріалів ВЛК. Проходження ВЛК з тим самим військовим квитком підтверджує, що документ існував, був пред`явлений та використовувався у встановленому порядку. Також сам факт того, що військовий квиток перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 та був повернутий дружині наступного дня, повністю виключає можливість тверджень про його відсутність. Звертає увагу, що жоден новий або тимчасовий військово-обліковий документ ОСОБА_1 не видавався. У разі фактичної відсутності або втрати військового квитка саме територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний оформити та видати інший документ, з яким особа могла б проходити військово-лікарську комісію. Цього зроблено не було, що ще раз підтверджує наявність чинного військового квитка та виключає будь-які припущення про його відсутність. Таким чином, у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази відмови ОСОБА_1 від пред`явлення військового квитка або його відсутності. Навпаки, сукупність встановлених обставин свідчить про протилежне. 
Від відповідача відзив не надходив.
Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 за № 1956 від 07.01.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. В мотивувальній частині постанови зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 в особливий період, введений на території України відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», був зупинений спільним патрулем з числа працівників поліції Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області та ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення особи та перевірки особистих, в тому числі військових документів. При перевірці військово-облікових документів ОСОБА_1 встановлено, що в порушення вимог частини 6 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", якою визначено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України . Останній не мав при собі військово-облікових документів та не зміг їх надати для перевірки уповноваженій особі. Доказами винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення є: копія облікової картки, копія рапорту про відсутність військово-облікових документів у ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» У період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальністьза порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідач не виконав вимоги ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надав належним чином засвідчені копії матеріалів адміністративного провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до постанови від 07.01.2026 № 1956, а також відзиву на позовну заяву в обгрунтування правомірності оскаржуваної постанови.
Постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст. 73 КАС України у якості належного і допустимого доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні.
Отже, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, яка є саме предметом спору між сторонами, не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.
Згідно з п. п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, не надав відзив на позов, не спростував наведені доводи позивача, не довів правомірність прийнятого ним рішення.
Враховуючи, що відповідач заперечень та будь-яких достовірних доказів на їх підтвердження, в разі їх наявності, не надав, суд дійшов висновку про невиконання обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на нього ст. 77 КАС України, у зв`язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у справі на користь позивача судовий збір у сумі 532,48 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 210-1 ч. 2, 247, 251, 252, 287 - 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі- задовольнити.
Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 від 07.01.2026 № 1956 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 532,48 грн (п`ятсот тридцять дві гривні 48 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вікторія МОСКАЛИК