УХВАЛА

20 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1522/22 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кондратової І. Д.,
розглянувши заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відвід судді Студенця В. І. 
від касаційного розгляду справи за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до відповідачів: 
1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) ОСОБА_6 , 7) ОСОБА_7 , 8) ОСОБА_8 , 9) ОСОБА_9 , 10) ОСОБА_10 , 11) ОСОБА_11 , 12) ОСОБА_12 , 13) ОСОБА_13 , 14) ОСОБА_14 , 15) ОСОБА_15 , 16) ОСОБА_16 , 17) ОСОБА_17 , 18) ОСОБА_18 ,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_19 ,
про стягнення 421 328 953,48 грн.
ВСТАНОВИВ:
1. 09.02.2026 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 у цій справі.
2. 09.03.2026 колегія суддів у складі Кролевець О. А. - головуючої, Баранця О. М., Вронської Г. О. постановила ухвалу про відкриття касаційного провадження і призначила цю справу до розгляду.
3. У зв`язку із запланованим відрядженням суддів Баранця О. М. і Вронської Г. О. склад судової колегії суду касаційної інстанції у цій справі змінився і 13.04.2026 за розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду Пляс Н. П. призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.
4. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 цю справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Кролевець О. А. - головуючої, Мамалуя О. О., Студенця В. І.
5. 15.04.2026 Фонд звернувся із заявою про відвід судді Студенця В. І. від здійснення касаційного провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
6. Цю заяву Фонд обґрунтував так:
- у судді Студенця В. І. склалися суб`єктивні внутрішні переконання щодо правовідносин, які виникли між Фондом і відповідачами (посадовими особами Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк"), що може зашкодити всебічному, повному, неупередженому й об`єктивному розгляду цієї справи та суперечить статтям 7, 13, 14 ГПК України;
- суддя Студенець В. І. входив до складу колегій суддів, зокрема у справах № 910/9833/21, № 910/4149/21, № 910/12955/20, № 916/1489/22, № 904/3867/21, № 910/13722/22, № 910/10354/21, у яких висловлював свою незгоду з правовими позиціями колег, висловлюючись в окремих думках до постанов Верховного Суду, у яких задовольнялися позови Фонду або скасовувалися судові рішення, ухвалені на користь Фонду;
- у судді Студенця В. І. сформоване заздалегідь упереджене ставлення до позовів Фонду, що робить неможливим розгляд цієї справи неупередженим судом;
- наразі немає судового рішення, яке було би ухвалено суддею Студенцем В. І. і у якому був би задоволений позов Фонду або залишені в силі рішення судів попередніх інстанцій про задоволення його вимог. Суддя Студенець В. І. постійно заявляє окремі думки, не погоджуючись із рішеннями своїх колег про правильність і законність задоволення вимог Фонду;
- суддя Студенець В. І. протидіє задоволенню позовних вимог Фонду, незважаючи на існування правових висновків Верховного Суду на користь Фонду (серед яких, Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду) у аналогічних справах.
7. За цих обставин Фонд просить відвести суддю Студенця В. І. від касаційного розгляду цієї справи, оскільки вважає, що він системно скасовує рішення, ухвалені на користь Фонду, або ж залишає в силі рішення про відмову у позові Фонду, вибірково застосовує судову практику, постійно висловлює незгоду з правовими позиціями своїх колег, що свідчить про заздалегідь сформоване упереджене ставлення до позовів Фонду. 
8. 16.04.2026 Верховний Суд постановив ухвалу, у якій заяву Фонду визнав необґрунтованою, а справу передав на автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду заяви Фонду про відвід судді Студенця В. І. від розгляду цієї справи.
9. 15.04.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви Фонду про відвід судді Студенця В. І. від розгляду цієї справи визначено суддю Кондратову І. Д.
10. Розглянувши заяву Фонду, Верховний Суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.
11. Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.
12. У силу положень частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.
13. Відповідно до частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
14. Ці норми передбачають обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді, але посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
15. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
16. Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
17. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
18. При цьому особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).
19. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів:
- чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. пункти 27, 28, З0 рішення у справі "Fey v. Austria" від 24.02.1993; пункт 42 рішення у справі "Wettstein v. Switzerland", №33958/96, ЄСПЛ 2000-ХІІ);
- чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (пункт 64 рішення у справі "Бочан проти України", від 03.05.2007 №7577/02);
- окремо від поведінки суддів необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 у справі "Газета "Україна-центр" проти України");
- чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (пункт 38 рішення у справі "Pullarv. United Kingdom" від 10.06.1996).
20. З аналізу підпункту 5 частини першої статті 35 ГПК та статті 6 Конвенції вбачається, що особиста неупередженість судді є презумпцією, законодавством не встановлюється вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність та упередженість судді, однак такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді згідно з підпунктом 5 частини першої статті 35 ГПК України, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
21. Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже об`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
22. Тож доводи Фонду, наведені у пункті 6 ухвали, по суті зводяться до лише незгоди з ухваленими Верховним Судом за участю судді Студенця В. І. постановами, висловленими ним окремими думками, тоді як норми частини четвертої статті 35 ГПК України визначають, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.
23. Рішення або окрема думка в іншій справі, висловлена публічно думка щодо юридичного питання (правова оцінка), висловлена, зокрема, і у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ згодом.
24. Звідси сама по собі незгода Фонду з постановами Верховного Суду, ухваленими за участю судді Студенця В. І., і висловленими ним окремими думками не свідчить про упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість цього судді та відповідно до названих вище норм ГПК України не є підставою для його відводу від розгляду цієї справи. Водночас інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Студенця В. І., Фонд не навів.
25. Оскільки наведені Фондом доводи не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді Студенця В. І. та могли би бути підставою для його відводу у розумінні статей 35, 36 ГПК України, то у задоволенні заяви Фонду слід відмовити.
Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відвід судді Верховного Суду Студенця В. І. від розгляду справи № 916/1522/22 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова