ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 367/12317/24 Головуючий у І інстанції - Третяк Я.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П. 
суддів: Василенка Я.М., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просив визнати протиправними та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення адміністративного стягнення № ПС000428 від 08.10.2024 за ч. 1 ст. 132-2 КУпАП про накладення штрафу в розмірі 8 500,00 грн та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення адміністративного стягнення № ПС000429 від 08.10.2024 за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП про накладення штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що Відповідач розглянув справи та притягнув до адміністративної відповідальності Позивача без його присутності, чим порушив вимоги пункту 2 розділу III Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі - Інструкція № 512).
Також наголошено, що вказана вище Інструкція № 512 передбачає обов`язкове складання протоколу на кожну особу яка вчинила правопорушення з обов`язковим роз`ясненням особі, щодо якої складається протокол її прав передбачених статтею 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, про що робиться відмітка у протоколі, чого Відповідачем здійснено не було.
Крім того, Позивач зазначив, що стаття 132-2 КУпАП передбачає відповідальність уповноваженої особи перевищенням допустимих норм, проте керівник Підприємства не є такою уповноваженою особою і фактично не здійснює навантаження автомобілів, а тому він не може бути суб`єктом відповідальності за цією статтею.
Також, Позивач звертає увагу, що він з 30.01.2024 не є генеральним директором ТОВ «Астор І КО», так як був звільнений з посади за угодою сторін. Таким чином, оскільки Позивач не є керівником чи працівником ТОВ «Астор І КО», тому він не суб`єктом правопорушень викладених в оскаржуваних постановах Укртрансбезпеки і з вказаних підстав.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС000428 від 08.10.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень.
Закрито відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-2 КУпАП.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС000429 від 08.10.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.
Закрито відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Державна служба України з безпеки на транспорті зазначила, що згідно відомостей товарно-транспортних накладних від 16.09.2024 № 19624, 19621, вантажовідправником визначено ТОВ «Астор Інвест», керівником якої є Цибульник Юрій. 
Також наголошено, що листом від 24.09.2024 № 83229/31/24-24 та № 83231/31/24-24 (0600965876780) Позивача було повідомлено належним чином, щодо участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення 08.10.2024. Проте, на розгляд справи Позивач не прибув, жодних пояснень щодо спростування зафіксованого порушення не надав.
В результаті розгляду справи начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області було прийнято постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС000428, № 000429 за порушення статті 132-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Таким чином, вважає, що постанови, які оскаржуються Позивачем, за своїм змістом повністю відповідають вимогам чинного законодавства.
Щодо доводів Позивача, що він не являвся керівником «ТОВ «Астор І КО» Відповідачем вказано, що в постановах було допущено технічну описку: у графі «місце роботи» помилково вказано «ТОВ «Астор І КО», замість вірного «Астор Інвест».
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Державною службою України з безпеки на транспорті було подано Заяву про уточнення вимог, в якій зазначено, що нею було подано апеляційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року у справі № 367/123174/24 за позовом Цибульника Юрія. Разом з тим, помилково в апеляційній скарзі зазначено невірний номер справи, яка підлягає розгляду Шостим апеляційним адміністративним судом.
У зв`язку з наведеним, Відповідач просив, зокрема:
- задовольнити апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Ірпінського міського суду від 17 грудня 2025 року у справі № 367/12317/24.
- скасувати рішення Ірпінського міського суду від 17 грудня 2025 року у справі № 367/12317/24 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Представником Позивача було подано Заперечення на Заяву Державної служби України з безпеки на транспорті про уточнення вимог в апеляційному провадженні в адміністративній справі № 367/12317/24, в яких наголошено, що вказаною Заявою Відповідачем фактично: змінено реквізити апеляційної скарги; повторно викладено її зміст; усунуто помилки, допущені в первісній апеляційній скарзі (номер справи, сторони, судове рішення).
На підставі наведеного, Представник Позивача просив: відмовити у прийнятті та врахуванні Заяви Державної служби України з безпеки на транспорті про уточнення вимог в апеляційному провадженні; здійснювати апеляційний перегляд адміністративної справи № 367/12317/24 виключно в межах первісної апеляційної скарги, поданої у встановлений законом строк.
Дослідивши апеляційну скаргу, колегією суддів встановлено, що в реквізитах та в її мотивувальній частині, Державна служба України з безпеки на транспорті не погоджується з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року у справі № 367/12317/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС000428, № ПС000429, з підстав того, що постановах було допущено технічну описку: у графі «місце роботи Цибульника Юрія» помилково вказано «ТОВ «Астор І КО», замість вірного «Астор Інвест», що повністю відповідає реквізитам (номер справи, сторони, судове рішення) даної адміністративної справи.
Щодо помилкового зазначення в апеляційній скарзі номеру справи, сторін, судового рішення, колегія суддів вважає їх технічними описками.
Відповідно до частини 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представників Сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 002150 від 12.09.2024 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Київській області була проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої були складені: довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю ДЗ № 001791 від 16.09.2024, згідно якої встановлено, що повна маса транспортного засобу марки IVECO, моделі MAGIRUS MP340EN, державний номерний знак НОМЕР_1 - 40,2 т.; акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 001427 від 16.09.2024, згідно якого нормативно допустима вага - 38 т, фактична вага - 40,210 т.; акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 083282 від 16.09.2024, згідно якого об 11 год. 05 хв. 16.09.2024 на ділянці а/д М-05 с. Чабани Київської обл. при проведенні перевірки транспортного засобу марки IVECO, моделі MAGIRUS MP340EN, державний номерний знак НОМЕР_1 , що перевозив вантаж за Товарно-транспортною накладною від 16 вересня 2024 року № 19621, в якій вантажовідправником є ТОВ «Астор І КО» вказано масу 40,2 т. при допустимих 38 т. Зазначено відомості про масу вантажу з Товарно-транспортної накладної, що перевищує нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно (5,7%), чим порушено ст. 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ч. 1 ст. 132-2 КУпАП.
Відповідачем було направлено на адресу Позивача письмове повідомлення про розгляд справи від 24.09.2024 № 83229/31/24-24, призначений на 08.10.2024 з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пр-т. Берестейський, 57.
08 жовтня 2024 року В.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Мартинюком Романом Івановичем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС000428, якою за порушення, передбачене частиною 1 статті 132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до Позивача застосовано штраф у розмірі 8 500 грн.
Також, 08 жовтня 2024 року В.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Мартинюком Романом Івановичем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС000429.
У вказаній вище постанові від 08 жовтня 2024 року № ПС000429 встановлено, що 16.09.2024 на ділянці а/д М-05 Київ-Одеса с. Чабани Київської обл., при проведенні перевірки транспортного засобу марки Камаз, державний номерний знак НОМЕР_2 , що перевозив вантаж за Товарно-транспортною накладною від 16 вересня 2024 року № 19624, в якій вантажовідправником є ТОВ «Астор І КО» вказано масу 30,8 т. при допустимих 26 т. 
Зазначено відомості про масу вантажу з Товарно-транспортної накладної, що перевищує нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно (18,4%), чим порушено ст. 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ч. 2 ст. 132-2 КУпАП.
На підставі наведеного, постаново від 08 жовтня 2024 року № ПС000429 за порушення, передбачене частиною 2 статті 132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до Позивача застосовано штраф у розмірі 17 000 грн.
Вважаючи постанови про накладення адміністративного стягнення № ПС000428, № ПС000429 протиправними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач з 30 січня 2024 року не є генеральним директором ТОВ «Астор І КО», тобто уповноваженою посадовою особою вантажовідправника, оскільки був звільнений з посади за угодою сторін, що підтверджується копією Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор І КО» № 4/2024 від 30.01.2024, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, оскаржувані постанови не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, на підставі яких Відповідачем зроблено висновок про вчинення Позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 132-2 КУпАП.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з абз. 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442 утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пп. 15, 27 п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Таким чином, Відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.
Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 51-1 Закону України «Про дорожній рух» вантажовідправник зобов`язаний, зокрема вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством.
Частиною 1 ст. 132-2 КУпАП визначено, що внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною 2 ст. 132-2 КУпАП дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що у постановах про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС000428, № ПС000429, вантажовідправником зазначено ТОВ «Астор І КО».
Таким чином, оскаржувані постанови не містять посилань на жодні належні та допустимі докази, на підставі яких Відповідачем зроблено висновок про вчинення Позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 132-2 КУпАП, оскільки Позивач з 30 січня 2024 року не є генеральним директором ТОВ «Астор І КО», тобто уповноваженою посадовою особою вантажовідправника, оскільки був звільнений з посади за угодою сторін, що підтверджується копією Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор І КО» № 4/2024 від 30.01.2024, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників визначено Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363).
Відповідно до п. 1 Правил № 363 вантажовідправник - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.
Згідно з п. 11.1 розділу 11 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Обов`язкові реквізити, які зазначаються при оформленні товарно-транспортної накладної визначено у ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», в якій перелічуються наступні реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/ напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до п. 11.3 розділу 11 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Як вбачається з оскаржуваних постанов про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС000428, № ПС000429, у них встановлено, що вантажовідправником (ТОВ «Астор І КО») зазначено відомості про масу вантажу згідно товарно-транспортних накладних від 16 вересня 2024 року № 19621, від 16 вересня 2024 року № 19624, що перевищує нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри.
Колегія суддів звертає увагу, що Відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено копію товарно-транспортної накладної від 16.09.2024 № 19621, з якої вбачається, що вантажовідправником зазначено ТОВ «Астор Інвест», а не ТОВ «Астор І КО», як зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС000428.
Таким чином, в постанові від 08.10.2024 № ПС000428 було допущено технічну описку, а саме помилково вказано «ТОВ «Астор І КО», замість вірного «Астор Інвест».
Крім того, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).
Проте, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.
Позивач скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило йому можливість довести ті обставини, на яких гуртуються його вимоги, надати відповідні пояснення по суті адміністративного правопорушення.
Крім того, Позивач реалізував право на оскарження постанов про адміністративне правопорушення та скористався допомогою захисника, у зв`язку з чим подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, можливі окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку що, Позивача, згідно постанови від 08 жовтня 2024 року № ПС 000428, притягнуто до адміністративної відповідальності за наявності передбачених законом підстав та відповідних доказів.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що копію іншої товарно-транспортної накладної від 16.09.2024 № 19624, яка зазначена у постанові про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС000429, Сторонами, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, надано не було, та така відсутня в матеріалах даної адміністративної справи.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини четвертої ст. 308 КАС України, якими передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, обов`язок суду апеляційної інстанції досліджувати докази, що стосуються фактів, не повинен виходити за межі вимог процесуального закону щодо необхідності прийняття судом апеляційної інстанції доказів лише у випадках, коли учасник справи належним чином обґрунтував неможливість їх подання з причин, які об`єктивно від нього не залежали.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС 000429, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо Позивача - закриттю, оскільки в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП.
Задовольняючи адміністративний позов, зокрема і в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС 000429, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач з 30 січня 2024 року не є генеральним директором ТОВ «Астор І КО», тобто уповноваженою посадовою особою вантажовідправника, оскільки був звільнений з посади за угодою сторін, що підтверджується копією Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор І КО» № 4/2024 від 30.01.2024, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Разом з тим, оскільки колегія суддів дійшла висновку щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС 000429 з підстав відсутності в матеріалах даної адміністративної справи доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року зазначивши, що підставами для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 08 жовтня 2024 року № ПС000429, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень; закриття відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП є доводи, викладені у даній постанові.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи по суті, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2024 № ПС 000428; закриття відносно Позивача провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-2 КУпАП, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову у вказаній частині відмовити, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 08 жовтня 2024 року № ПС 000428, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень; закриття відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-2 КУпАП, ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову у вказаній частині - відмовити.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року змінити її мотивувальну частину зазначивши, що підставами для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 08 жовтня 2024 року № ПС000429, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень; закриття відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП є доводи, викладені у даній постанові.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

Є.І. Мєзєнцев