Справа № 646/9897/25 
№ провадження 2/646/665/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2026 року        м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого – судді Шиховцової А.О.,
при секретарі судового засідання – Скриннік А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 – адвоката Савченко Олени Олександрівни, до Основ`янсько- Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про витребування безпідставно отриманих грошових коштів,-
ВСТАНОВИВ:
До Основ`янського районного суду міста Харкова звернувся представник ОСОБА_1 – адвокат Савченко О.О., до Основ`янсько- Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про витребування безпідставно отриманих грошових коштів, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10200,00 грн. коштів сплаченого штрафу відповідно до постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 486 від 15.05.2024 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 КпАП України, 303,00 грн. – мінімальна сума виконавчих витрат, 1020,00 грн. – сума виконавчого збору, а всього - 11523,00 грн.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 08.05.2024 р. офіцером ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було складено протокол №486, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП. 15 травня 2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 було винесено Постанову № 486 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн. 00 грн. 19.06.2024 старшим державним виконавцем Основ`янсько-слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шляховим Д. В. було відкрито виконавче провадження №75345984 про примусове виконання постанови Дністровського РТЦКСП Чернівецької області № 486 від 15.05.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штраф 10200,00 грн. 27.06.2024 на підставі платіжної інструкції № 32906 зі ОСОБА_1 було стягнуто 11523,00 грн., з яких 10200,00 грн. – сума штрафу, 303,00 грн. – мінімальна сума виконавчих витрат, 1020,00 грн. – сума виконавчого збору. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 р. у справі № 646/10203/24 Постанову Дністровський РТЦКСП Чернівецької області № 486 від 15.05.2024 про стягнення штрафу зі ОСОБА_1 було скасовано, справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито. Рішення набрало законної сили. Враховуючи викладене, позивач має право на повернення сплачених на підставі вказаної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності грошових коштів в розмірі 10200,00 грн., якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення грошових коштів в розмірі 10200,00 грн. З метою повернення коштів, 14.05.2025 представник позивача звернувся до Основ`янсько-Слобідський відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про повернення коштів у розмірі 11 523,00 грн., які були стягнуті зі ОСОБА_1 у ВП № 75345984 та складання відповідне подання про повернення коштів та подання його разом з цією заявою до органу Казначейства в порядку і строки, визначені законодавством на підставі Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787). На вказане звернення Основ`янсько-Слобідський відділ Державної виконавчої служби надав відповідь від 06.06.2025 № 87959, у якій зазначив, що вказаний Порядок № 787 не поширюється на зазначені правовідносини, а тому їх повернення на підставі такого Порядку та в рамках передбачених ним процедур є безпідставним. Відтак, 10200,00 грн безпідставно утримуваного штрафу, 303,00 грн. – мінімальна сума виконавчих витрат, 1020,00 грн. – сума виконавчого збору підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.
02.03.2026 на електронну пошту суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник ІНФОРМАЦІЯ_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог без їх безпідставність, посилаючись у відзиві на зміст листа Міністерства оборони України від 10.04.2025 № 220/6235, яким повідомлено Державну казначейську службу України, що органами (що належать до сфери управління Міністерства оборони України), яким делеговано повноваження щодо здійснення повернення з бюджету штрафів, накладених ТЦК та СП та контроль справляння надходження до бюджетних коштів за ККДБ 21081100 (штрафів, накладених ТЦК та СП), а також ведуть їх облік в розрізі платників, визначено обласні ТЦК та СП. Також відповідач посилався на Лист командування Сухопутних військ Збройних військ Збройних сил України від 10.12.2025 № 116/14/3/113277, з якого вбачається, що у ньому надано визначений перелік обласних ТЦК та СП, до яких платники мають звертатися з метою повернення помилково або надмірно сплачених штрафів за порушення правил військового обліку. 
06.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначила, що у відзиві відповідач зазначає, що листом Міністерства оборони України від 10.04.2025 № 220/6235 повідомлено Державну казначейську службу України, що органами (що належать до сфери управління Міністерства оборони України), яким делеговано повноваження щодо здійснення повернення з бюджету штрафів, накладених ТЦК та СП та контроль справляння надходження до бюджетних коштів за ККДБ 21081100 (штрафів, накладених ТЦК та СП), а також ведуть їх облік в розрізі платників, визначено обласні ТЦК та СП. Також відповідач зазначає, що Листом командування Сухопутних військ Збройних військ Збройних сил України від 10.12.2025 № 116/14/3/113277 надано визначений перелік обласних ТЦК та СП, до яких платники мають звертатися з метою повернення помилково або надмірно сплачених штрафів за порушення правил військового обліку. Водночас не надані копії документів, на які відповідач посилається. Представник позивача зазначила, що Постанова Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» не містить норм, відповідно до яких органами (що належать до сфери управління Міністерства оборони України), яким делеговано повноваження щодо здійснення повернення з бюджету штрафів, накладених ТЦК та СП та контроль справляння надходження до бюджетних коштів за ККДБ 21081100 (штрафів, накладених ТЦК та СП), а також ведуть їх облік в розрізі платників, визначено обласні ТЦК та СП. З врахуванням вищевикладеного, представник позивача вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 03.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник відповідача - Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 15.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником Ванзаром І.Г. винесено постанову № 486 про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, без зазначення в резолютивній частині норми КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
Як убачається з наданої позивачем платіжної інструкції №32906 від 27.06.2024 з позивача було стягнуто на користь Основ`янсько- Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11523,00 гривень, призначення платежу: «стягнення за ВП №75345984 з виконання виконавчого документу: постанова №486, виданий 15.05.2024 документ видав: Дністровський РТЦКСП Чернівецької області».
Даний факт також підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 24.06.2024 по 30.06.2024 в Акціонерному банку «Південний».
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ухваленим Червонозаводським районним судом м. Харкова рішенням від 20 листопада 2024 року у справі №646/10203/24, яке набрало законної сили 03.12.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено частково. У задоволенні позову в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовлено. Постанову № 486 від 15 травня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. 00 грн. скасовано. На підставі п.3 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП закрито. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. В частині стягнення з відповідача суми штрафу подвійного розміру штрафу у сумі 10200 грн. 00 коп. та загального збору мінімальних виконавчих витрат у сумі 303 грн. 00 коп. відмовлено.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача, неправомірно стягнутого штрафу у сумі 10200 грн., загального збору мінімальних виконавчих витрат у сумі 303 грн., який з нього було стягнуто у подвійному розмірі, суд зазначив у рішенні суду, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки суперечать приписам ч.3ст. 286 КАСУ та не є предметом розгляду цієї справи.
14.05.2025 представник позивача звернувся до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету в розмірі 11523,00 грн., які були стягнуті в рамках виконавчого провадження №75345984 при примусовому виконанні постанови Дністровського РТЦКСП Чернівецької області №486 від 15.05.2024, яка була скасована рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 у справі №646/10203/24, склавши відповідне подання про повернення коштів до органу Казначейства.
Листом за вих. 87959 від 06.06.2025 за підписом начальника Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено, що на момент винесення рішення суду виконавче провадження №75345984 було закінчене на підставі його фактичного виконання, станом на дату закінчення виконавчого провадження постанова підлягала виконанню. Зазначено, що дія Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Тому стягнуті з боржника кошти у розмірі 11523,00 грн., які надійшли на депозитний рахунок відділу 27.06.2024 не підпадають під викладені у Порядку визначення надміру зарахованих коштів та помилково зарахованих коштів, а тому їх повернення (перерахування) на підставі такого Порядку та рамках передбачених ним процедур є безпідставним. Отже, представнику позивача було відмовлено у задоволенні клопотання.
Таким чином, відпали підстави для подальшого утримання у відповідному фонді державного бюджету грошових коштів, що належать позивачу.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак (ст. 6 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.
Суд звертає увагу на те, що на момент стягнення 27.06.2024 у примусовому порядку подвійного розміру штрафу у розмірі 10 200,00 грн. юридична підстава для такої сплати існувала, оскільки була чинною постанова про накладення адміністративного стягнення 486 від 15.05.2024.
Надалі з огляду на скасування постанови судом відповідна юридична підстава відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави (п. 53).
Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що після скасування судом постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді подвійного штрафу в розмірі 10200,00 грн останній, згідно зі статтею 1212 ЦК України, має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.
Що стосується позовних вимог про стягнення сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»).
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.
Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05.02.2020, справа №201/8493/18.
Оскільки мінімальна сума виконавчих витрат та сума виконавчого збору не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, оскарження дій зі стягнення яких підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 857 грн. 72 коп. (968 грн. 96 коп. х 88,52%).
На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов представника ОСОБА_1 – адвоката Савченко Олени Олександрівни, до Основ`янсько- Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про витребування безпідставно отриманих грошових коштів – задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп. безпідставно утримуваного штрафу.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 857 (вісімсот п`ятдесят сім) грн. 72 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;
представник позивача – адвокат Савченко Олена Олександрівна, адреса для листування: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 34, оф.44/1, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 002815 від 20.07.2021, ордер серії АХ 1256399 від 23.03.2025;
відповідач - Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 41430683, адреса місцезнаходження: м. Харків м-н Захисників України 7/8;
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя       А.О. Шиховцова