Справа № 991/1987/26
Провадження № 11-сс/991/251/26
Слідчий суддя ОСОБА_1 

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року місто Київ
Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.03.2026 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної в межах кримінального провадження № 52024000000000483 від 19.09.2024, 
за участю:
захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини
Детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52024000000000483 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 255 КК України.
Водночас кримінальне провадження № 52024000000000483 виділено з провадження № 12020000000000236 від 11.03.2020 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 364 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.
За версією органу досудового розслідування, Голова Фонду державного майна України ОСОБА_12 у період з 24.09.2019 до першої половини грудня 2019 року, використовуючи займану посаду та зловживаючи своїм службовим становищем, створив злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із протиправним оберненням майна та доходів держави на користь членів злочинної організації. Також у період з 24.09.2019 по 25.02.2022 ОСОБА_12 здійснював керівництво такою злочинною організацією та сприяв залученню до її протиправної діяльності інших осіб.
Разом із тим, у вересні 2019 року ОСОБА_12 через свого знайомого ОСОБА_22 запропонував приєднатися до діяльності злочинної організації ОСОБА_13 , колишньому раднику Голови ФДМУ ОСОБА_23 , який мав достатній рівень обізнаності про діяльність цієї установи. ОСОБА_13 на таку пропозицію погодився.
Далі вже на початку жовтня 2019 року ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 , у присутності ОСОБА_22 , розробили структуру, план дій, а також здійснили розподіл функціональних обов`язків членів злочинної організації. У такий спосіб ОСОБА_13 та ОСОБА_12 стали співорганізаторами злочинної організації.
Одними з основних сфер, які становили їхній злочинний інтерес, стали діяльність АТ «Одеський припортовий завод» (далі - АТ «ОПЗ») та АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - АТ «ОГХК»).
Так, у період з листопада 2019 року по першу половину грудня 2019 року ОСОБА_13 залучив до злочинної організації ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були співзасновниками ТОВ «Агро Газ Трейдинг» (далі - ТОВ «АГТ»). Водночас ОСОБА_16 був директором ТОВ «АГТ», а ОСОБА_17 мав близькі родинні зв`язки із ОСОБА_13 , будучи чоловіком рідної сестри останнього. 
Саме у такий спосіб члени злочинної організації отримали у розпорядження рахунки суб`єкта господарювання, на яких повинні були акумулюватися доходи злочинної організації у вигляді неправомірної вигоди від спільної діяльності АТ «ОПЗ» і ТОВ «АГТ» з переробки давальницької сировини, побудованої на невигідних для АТ «ОПЗ» умовах.
Окрім цього, у цей же час ОСОБА_13 залучив до злочинної організації ОСОБА_11 , яка була офіційно працевлаштована в ТОВ «АГТ», а також виконувала особисті доручення ОСОБА_13 щодо сприяння діяльності злочинної організації, обліку надходжень незаконних коштів та їх подальшого розподілу і видачі членам злочинної організації й іншим особам за вказівкою керівника злочинної організації. 
У період з листопада по першу половину грудня 2019 року ОСОБА_13 залучив до злочинної організації ОСОБА_19 . Зі свого боку ОСОБА_12 , у період з 17.12.2019 по 24.01.2020, використовуючи свої службові повноваження, забезпечив призначення ОСОБА_19 керівником АТ «ОПЗ».
Надалі у листопаді 2020 року ОСОБА_13 , за попередньою згодою ОСОБА_12 , залучив до злочинної організації ОСОБА_20 . ОСОБА_12 , використовуючи свої службові повноваження, забезпечив призначення ОСОБА_20 керівником АТ «ОПЗ» замість ОСОБА_19 , якого було звільнено через конфлікт з іншими членами злочинної організації.
Отже, за наслідками вчинення вищенаведених протиправних дій вчинено кримінальні правопорушення, пов`язані з діяльністю АТ «ОПЗ», а саме: 
- зловживання службовим становищем службовою особою АТ «ОПЗ» з метою одержання неправомірної вигоди юридичною особою ТОВ «АГТ», що спричинило за період з 01.05.2020 по 31.10.2021 АТ «ОПЗ» тяжкі наслідки на суму 554 458 753,63 грн; 
- розтрату майна АТ «ОПЗ» за період з 16.01.2021 по 15.03.2021 в особливо великому розмірі на суму 68 872 922,84 грн шляхом зловживання службовою особою АТ «ОПЗ» своїм службовим становищем; 
- набуття, володіння, використання, розпорядження майном ТОВ «АГТ», щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, зокрема здійснення фінансових операцій, вчинення правочинів з таким майном, на загальну суму 10 603 163 837,19 грн, зміну форми (перетворення) такого майна та вчинено дії, спрямовані на приховування, маскування походження такого майна, володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження в сумі 2 040 998 955,42 грн.
Разом із тим, для встановлення контролю над АТ «ОГХК» залучені такі особи.
На початку березня 2020 року ОСОБА_13 залучив до злочинної організації ОСОБА_15 , який мав неофіційно контролювати діяльність АТ «ОГХК», а також залучати підконтрольні злочинній організації комерційні товариства для подальшого продажу їм продукції АТ «ОГХК» за заниженими цінами. 
09.04.2020 за попередньою згодою із ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , ОСОБА_15 залучив до злочинної організації ОСОБА_18 . Також ОСОБА_12 призначив ОСОБА_18 радником Голови ФДМУ.
У період з кінця квітня по першу половину травня 2020 року за попередньою згодою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за рекомендаціями ОСОБА_15 , залучив до злочинної організації ОСОБА_21 . Водночас ОСОБА_12 забезпечив призначення ОСОБА_21 на посаду члена правління АТ «ОГХК». Надалі у період з 05.10.2020 по 20.08.2021 ОСОБА_21 перебував на посаді тимчасово виконуючого обов`язки Голови правління АТ «ОГХК».
У червні - на початку липня 2020 року, ОСОБА_12 залучив до злочинної організації свого знайомого ОСОБА_14 . Після вступу до злочинної організації за рекомендаціями ОСОБА_12 , 29.07.2020 ОСОБА_14 призначили заступником Голови ФДМУ, а надалі - першим заступником Голови ФДМУ. Згідно із розподілом функціональних обов`язків між Головою ФДМУ та його заступниками, ОСОБА_14 відповідав за управління корпоративними правами держави у підприємствах державного сектору економіки, що перебували в управлінні ФДМУ.
Також у цей період ОСОБА_13 залучив до злочинної організації свого знайомого ОСОБА_24 , який фактично керував діяльністю компаній, підконтрольних злочинній організації, а саме «BELANTO TRADE s.r.o.» (Чеська Республіка) та «Epi Group s.r.o.» (Чеська Республіка).
Уживши заходів до залучення ОСОБА_24 до участі в злочинній організації, члени злочинної організації отримали у розпорядження рахунки підконтрольних йому суб`єктів господарювання, на яких повинні були акумулюватися доходи злочинної організації у вигляді неправомірної вигоди від продажу продукції, придбаної за заниженою вартістю в АТ «ОГХК». 
Отже, за наслідками вчинення вищенаведених протиправних дій вчинено кримінальні правопорушення, пов`язані з діяльністю АТ «ОГХК», а саме:
- зловживання службовим становищем службовою особою АТ «ОГХК» з метою одержання неправомірної вигоди юридичними особами компаній «BELANTO TRADE s.r.o.» та «Epi Group s.r.o.», що спричинило у 2020 - 2021 роках АТ «ОГХК» збитки на суму 111 057 889,93 грн; 
- набуття, володіння, використання, розпорядження майном компаній «BELANTO TRADE s.r.o.» та «Epi Group s.r.o.», щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, зокрема здійснення фінансових операцій, вчинення правочинів з таким майном на загальну суму 95 845 558,49 грн, зміну форми (перетворення) такого майна та вчинено дії, спрямовані на приховування, маскування походження такого майна, володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження в сумі 67 768 862,62 грн.
З огляду на викладене, орган досудового розслідування уважає, що дії щодо зловживання службовим становищем та розтрати майна упродовж 2020-2021 років вчинені ОСОБА_12 та іншими членами цієї злочинної організації, зокрема ОСОБА_13 , заступником та першим заступником Голови ФДМУ ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , співзасновниками ТОВ «АГТ» ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , в.о. Голови правління АТ «ОПЗ» ОСОБА_19 , в.о. Голови правління АТ «ОПЗ» ОСОБА_20 , радником Голови ФДМУ ОСОБА_18 , т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та іншими, наразі неустановленими досудовим розслідуванням, особами.
Поряд із тим, за версією органу досудового розслідування, легалізація коштів, отриманих злочинним шляхом, здійснювалася членами злочинної організації ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та іншими, наразі невстановленими досудовим розслідуванням особами в окремі періоди, які охоплюють період з 2020 року по 2024 рік.
Зокрема, ОСОБА_6 , діючи як пособник, вчиняла такі дії зі сприяння легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом. 
Так, на початку 2021 року ОСОБА_13 залучив свою сестру, а також дружину члена злочинної організації ОСОБА_17 - ОСОБА_6 як пособника до участі у вчиненні правочинів й інших дій в Об`єднаних Арабських Еміратах, Республіці Австрія та на території інших країн, кінцевою метою яких була легалізація коштів, одержаних злочинним шляхом.
У січні-травні 2021 року ОСОБА_17 , діючи за вказівкою ОСОБА_13 та, реалізуючи мету приховування походження коштів, одержаних злочинним шляхом, а також майна членів злочинної організації, придбаного за ці гроші, перебуваючи у м. Дубай Об`єднаних Арабських Еміратів, здійснив за участі ОСОБА_6 пошук об`єктів нерухомості, розміщених на території м. Дубай, з метою їх подальшого придбання з використанням коштів, одержаних злочинним шляхом.
Окрім цього, у 2021 році між ОСОБА_17 і компанією-забудовником «EMAAR DEVELOPMENT P.J.S.C.» (Об`єднані Арабські Емірати) укладено договори купівлі-продажу в об`єкті нерухомості у житловому комплексі «Palace Beach Residence» (Tower 2), розташованому у районі Марса Дубай, на земельній ділянці № 3657, а саме: квартири за № 2601, 2602, 2603, 2604, 2605, 2606, 2607, 2608, 2609, що сукупно становлять усі квартири 26 поверху будівлі «Palace Beach Residence» (Tower 2) із попередньою загальною вартістю 28 310 992 АЕD (що згідно із щомісячним курсом НБУ станом на квітень 2021 року становило 214 452 933,3 грн), з розтермінуванням оплати відповідно до пропозицій купівлі компанії «EMAAR DEVELOPMENT P.J.S.C.» від 22.04.2021, оформлених на ім`я ОСОБА_17 .
Надалі члени злочинної організації, а також пов`язані з ними особи у 2021-2022 роках здійснили оплату за придбання об`єктів нерухомості в житловому комплексі «Palace Beach Residence» (Tower 2), розташованому в районі Марса Дубай на земельній ділянці № 3657, а саме квартир №№ 2601-2609, зокрема з використанням коштів, одержаних злочинним шляхом.
Надалі відповідно до розробленого злочинного плану, ОСОБА_17 18.05.2022 у суді м. Дубай (Об`єднані Арабські Емірати) оформив нотаріальну довіреність від свого імені на ім`я ОСОБА_6 . Згідно із цією довіреністю остання уповноважувалася здійснювати продаж, передачу прав власності, анулювання, стягнення коштів, злиття, підписання угод про врегулювання спорів або про переуступку прав власності на об`єкти нерухомості у районі Марса Дубай , розташовані на земельній ділянці № 3657, котрі перебувають у власності ОСОБА_17 , а саме: АДРЕСА_2 (забудовник «EMAAR DEVELOPMENT», назва проєкту - Palace Beach Residence, м. Дубай, Об`єднані Арабські Емірати), за умови схвалення забудовника «EMAAR DEVELOPMENT». 
Окрім цього, цією довіреністю ОСОБА_6 надано право отримувати кошти за чеками, управлінським чеком або банківським переказом на ім`я « GFM INVESTMENT GROUP LLC» (бенефіціарні власники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) або на ім`я ОСОБА_6 .
Також, у 2022-2023 роках ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Дубай, Об`єднані Арабські Емірати та, виконуючи пособницькі дії у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, діючи за вказівкою керівника злочинної організації ОСОБА_13 , взяла участь у продажі вищенаведених об`єктів нерухомості у будівельному проєкті «Palace Beach Residence» (Tower 2).
У цей період ОСОБА_6 одержала кошти у загальному розмірі 11 147 309,34 АЕD (що згідно із щомісячним курсом НБУ станом на липень, грудень 2022 року та січень, лютий, червень, липень 2023 року становило 108 989 877,2 грн) у вигляді чеків, виписаних на її ім`я. 
Ці чеки, за вказівкою ОСОБА_13 ОСОБА_6 внесла на свій банківський рахунок, відкритий у банку «First Abu Dhabi Bank», після чого у період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року перерахувала на банківські рахунки ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також інших осіб, пов`язаних із ОСОБА_13 у загальному розмірі 10 352 950 АЕD (що згідно із щомісячним курсом НБУ станом на жовтень 2022 року та на січень, лютий, травень, липень, серпень 2023 року становило 103 077 475,6 грн).
Отже, на переконання органу досудового розслідування, ОСОБА_6 сприяла наданню законного вигляду походженню цих коштів та створенню можливості їх подальшого легального використання на території Європейського Союзу та інших країн для придбання майна та фінансування потреб членів злочинної організації, а також їх близьких осіб.
Окрім цього, за версією органу досудового розслідування, у травні 2022 року ОСОБА_6 , за вказівкою ОСОБА_13 , перебуваючи у м. Відень Республіки Австрія, організувала заснування юридичної особи, метою створення якої була легалізація коштів, здобутих злочинним шляхом злочинною організацією. 
Так, 18.05.2022 ОСОБА_6 внесла 35 000 євро (що відповідно до курсу НБУ станом на 18.05.2022 становило 1 079 470 грн), наданих злочинною організацією, як статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «OLTIS Agency GmbH», зареєстрованого 02.07.2022, у якому вона визначила себе єдиним прямим бенефіціарним власником, у такий спосіб приховавши злочинне походження коштів.
Ба більше, 16.06.2022 ОСОБА_6 за рахунок коштів, наданих членами злочинної організації, придбала в компанії «Hollmann International GmbH & Co. KG» (Федеративна Республіка Німеччина) автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель: EQS 580 4MATIC, VIN-код: НОМЕР_1 вартістю 178 000 євро (що відповідно до курсу НБУ станом на 16.06.2022 становило 5 446 123,6 грн), який згодом зареєстровано в Республіці Австрія та передано у фактичне користування особам, наближеним до ОСОБА_13 .
З огляду на це, 19.02.2026 ОСОБА_6 , у порядку, передбаченому ст. 135, 278 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, а саме в тому, що вона своїми пособницькими діями сприяла легалізації (відмиванню) майна, одержаного злочинним шляхом на загальну суму 109 603 069,2 грн, що є особливо великим розміром.
04.03.2026 у провадження слідчого судді Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива НАБУ, погоджене прокурором САП, про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (далі - клопотання). 
За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя своєю ухвалою від 06.03.2026 задовольнив його в повному обсязі. Слідчий суддя дійшов висновків про: набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваної у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення нею інкримінованих їй кримінальних правопорушень; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення нею дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; наявність обґрунтованих підстав вважати, що її оголошено в міжнародний розшук.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник підозрюваної ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7  не погодився з ухвалою слідчого судді від 06.03.2026, а тому звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою. Просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання.
Захисник зазначає, він не був присутній у судовому засіданні та не був обізнаним зі змістом ухвали та її мотивувальної частини. Копію ухвали отримав 23.03.2026 засобами електронного зв`язку та вже 30.03.2026 в понеділок подав апеляційну скаргу. 
За змістом своєї апеляційної скарги захист не погоджується з тезою про обізнаність його клієнтки про те, що вона є підозрюваною у кримінальному провадженні щодо вчинення особливо тяжкого злочину, а перетин кордону здійснено виключно у зв`язку з військовою агресією РФ та необхідністю лікування дітей. У матеріалах провадження відсутні відомості про те, що зміст підозри доведено до відома ОСОБА_6 , а особа належним чином викликалась для участі в процесуальних діях. Крім того для вручення підозри за кордоном орган досудового розслідування не вчинив жодних заходів, зокрема зі застосуванням механізму міжнародної правової допомоги. У частині обґрунтованості підозри ухвала слідчого судді ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення, оскільки в матеріалах провадження не наведено конкретної фінансової операції, яка б відповідала ознакам легалізації доходів. У клопотанні детектива відсутні відомості про конкретні грошові кошти, майно, їх обсяг, вартість та ознаки отримання їх незаконним шляхом. Слідчий суддя проігнорував відсутність суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, тоді як наявність умислу є обов`язковою складовою злочину за ст. 209 КК України.
Крім цього, сторона захисту заперечує наявність ризиків. Зазначає, що факт перебування особи за кордоном не доводить факт переховування. Ризик впливу на свідків є недоведеним, а ризик знищення або спотворення доказів ґрунтується на припущеннях, оскільки основні документи, носії інформації та матеріали вилучені та перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування. 
Додатково захисник акцентує на, тому що, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки та двох дітей, а соціальна прив`язаність та виконання сімейних обов`язків, зокрема постійна участь в лікуванні дитини та забезпечені медичного супроводу, підтверджуються документами іноземних клінік та свідчать про відсутність ризику переховування. 

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених у ній підстав. Додатково зазначав про не підслідність кримінального правопорушення органам досудового розслідування України, адже інкриміновані дії його клієнтці вчинені поза юрисдикцією України, зокрема на території Об`єднаних Арабських Еміратів, Республіці Австрія. Отже, сторона захисту просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін. Вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою. 

Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухала доводи та заперечення учасників судового провадження, дослідила матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевірила доводи апеляційної скарги, та дійшла таких висновків.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, якщо інше не передбачене КПК України (п. 3 ч. 2 ст. 395 цього Кодексу).
Водночас у ст. 115 КПК України (її 1, 3, 5, 7 частини) закріплено, що строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються, серед іншого, днями. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку, до уваги не береться той день, від якого починається строк та в нього включаються вихідні і святкові дні. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.
Матеріалами судового провадження встановлено, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 06.03.2026 за участю прокурора та захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_28 , який надавав безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_6 . Тобто останнім днем на апеляційне оскарження, з врахуванням вимог ст. 115 і 395 КПК України, є 11.03.2026.
Адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що 16.03.2026 була проголошена лише резолютивна частина оскаржуваної ухвали. Її повний текст він отримав 23.03.2026 та вже 30.03.2026 (понеділок) подав апеляційну скаргу через систему «Електронний суд». До отримання повного тексту оскаржуваної ухвали ані його клієнтка, ані він не були обізнані з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення. Це унеможливило подати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Частиною 1 статті 117 КПК України закріплено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, висловленої в постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18), за змістом ст. 376 КПК України дата оголошення судового рішення, у тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження. Оголошення слідчим суддею в порядку ч. 2 ст. 376 КПК лише резолютивної частини ухвали має місце переважно у виняткових випадках та жодним чином не впливає на визначений процесуальним законом порядок обчислення строку апеляційного оскарження. У випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
Так, колегія суддів враховує, що 06.03.2026 оголошена резолютивна частина оскаржуваної ухвали. Її повний текст проголошено 16.03.2026, який адвокат ОСОБА_7 отримав 23.03.2026, а вже 30.03.2026 в понеділок (у межах 5-денного строку) подав апеляційну скаргу.
Отже, оскільки адвокату ОСОБА_7 не були відомі мотиви прийнятого судового рішення до отримання ним копії повного тексту, колегія суддів вважає за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження.
Щодо правової підстави розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Вирішуючи питання про можливість розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи, яка перебуває за межами України, необхідно виходити з положень національного кримінального законодавства та міжнародно-правових зобов`язань України у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.
Відповідно до ст. 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 209 КК України, має похідний характер і передбачає легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом. У цьому кримінальному провадженні підозра ґрунтується на тому, що грошові кошти були отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 та 364 КК України, які, за матеріалами кримінального провадження, були вчинені на території України. Отже, саме ці злочини виступають предикатними щодо подальших дій з легалізації доходів.
Те, що подальше розпорядження такими коштами, зокрема їх легалізація, відбувалося на території іноземних держав (зокрема Об`єднаних Арабських Еміратів, Республіки Австрії), не змінює правову природу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України, та не виключає можливості притягнення особи до відповідальності в Україні, оскільки ключовим є походження коштів від злочинів, вчинених на території України, а також наявність зв`язку між цими злочинами та подальшими фінансовими операціями.
Такі висновки колегії суддів узгоджуються і з положеннями міжнародних договорів, учасницею яких є Україна, зокрема Конвенції Ради Європи про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму від 16.05.2005. 
Відповідно до ст. 9 вказаної Конвенції кожна Сторона вживає таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочинними відповідно до її внутрішнього законодавства у випадку умисного вчинення: 
a) перетворення або передачі майна, з усвідомленням того, що таке майно є доходом, з метою приховування або маскування незаконного походження майна або з метою сприяння будь-якій особі, причетній до вчинення предикатного злочину, в уникненні правових наслідків її дій; 
b) приховування або маскування справжнього характеру, джерела, місцезнаходження, стану, переміщення, прав стосовно майна або власності на нього, з усвідомленням того, що таке майно є доходом; та, з урахуванням її конституційних принципів і основних засад її правової системи; 
c) набуття майна, володіння ним або його використання, з усвідомленням під час одержання того, що таке майно є доходом; 
d) участі у вчиненні, об`єднання або змови з метою вчинення, замаху на вчинення, пособництва, підмови, сприяння й надання порад стосовно вчинення будь-якого зі злочинів, установлених відповідно до цієї статті. 
Для цілей виконання або застосування п. 1 цієї статті: a) не має значення, чи підлягав предикатний злочин кримінальній юрисдикції Сторони; b) може бути передбачено, що злочини, зазначені в згаданому пункті, не застосовуються до осіб, які вчинили предикатний злочин; c) усвідомлення, намір чи мета, необхідні як елемент складу злочину, зазначеного в згаданому пункті, можна встановлювати з об`єктивних, фактичних обставин. 
Кожна Сторона може вживати таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочинними відповідно до її внутрішнього законодавства всіх або деяких з діянь, зазначених у п. 1 цієї статті, в одному з наведених нижче випадків чи в обох, коли правопорушник: a) підозрював, що майно є доходом; b) повинен був припустити, що майно є доходом. 
Кожна Сторона забезпечує відсутність визнання попереднього або одночасного засудження за предикатний злочин як передумови для засудження за відмивання грошей. 
Кожна Сторона забезпечує можливість засудження за відмивання грошей відповідно до цієї статті, коли доведено, що майно, про яке йдеться в підпунктах «a» чи «b» п. 1 цієї статті, походило з предикатного злочину, без необхідності точного встановлення якого саме. 
Кожна Сторона забезпечує охоплення предикатними злочинами для відмивання грошей діяння, що мало місце в іншій Державі, яке становить злочин у такій Державі та яке вважалося б предикатним злочином у випадку вчинення на її території. Кожна Сторона може передбачити, щоб єдиною передумовою було те, що поведінка становила б предикатний злочин, якби вона мала місце на її території. 
З наведеного положення прямо випливає обов`язок держави забезпечити можливість кримінального переслідування за легалізацію доходів навіть у тих випадках, коли елементи злочинної діяльності відбувалися поза її межами, або коли предикатний злочин не є предметом окремого вироку на момент розгляду. Ключовим є те, що такі доходи мають злочинне походження за національним правом.
Аналогічний підхід закріплений і в Конвенції Ради Європи від 08.11.1990 (так званій Страсбурзькій конвенції) про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом. 
Пункт 2 статті 4 цієї Конвенції передбачає, що кожна Сторона розглядає питання про вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення її спроможності використовувати спеціальні слідчі методи, що сприяють встановленню і висліджуванню доходів і збиранню пов`язаних з ними доказів. Такі методи можуть включати постанови про підслуховування, нагляд, перехват телекомунікаційних повідомлень, доступ до комп`ютерних систем і постанови про надання конкретних документів.
Таким чином, міжнародні стандарти прямо зобов`язують держави-учасниці створити ефективні механізми протидії легалізації злочинних доходів, у тому числі шляхом поширення юрисдикції на випадки, коли або предикатний злочин, або дії з відмивання мають транснаціональний характер. Особливий акцент у зазначених положеннях зроблено саме на необхідності вжиття заходів на національному рівні, які дозволяють ефективно виявляти, переслідувати та припиняти такі правопорушення.
Україна, виконавши вимоги та забезпечивши відображення положень зазначених міжнародних стандартів у своє національне законодавство, зокрема у положення Кримінального кодексу та кримінального процесуального законодавства, забезпечила можливість притягнення до кримінальної відповідальності осіб за легалізацію доходів незалежно від того, де саме вона відбувалася, за умови наявності зв`язку із предикатними злочинами, що визнаються кримінальними за законодавством України.
Отже, враховуючи, що предикатні кримінальні правопорушення, передбачені ст. 191 та 364 КК України, за версією сторони обвинувачення були вчинені на території України, а подальші дії з легалізації доходів утворюють склад злочину, передбаченого ст. 209 КК України, факт перебування особи за кордоном та здійснення фінансових операцій поза межами України не позбавляє національні органи досудового розслідування та суд повноважень розглядати відповідне клопотання та здійснювати кримінальне провадження.
Щобільше з урахуванням міжнародно-правових зобов`язань України, держава зобов`язана забезпечити ефективність таких проваджень, у тому числі шляхом застосування передбачених законом запобіжних заходів, спрямованих на належну процесуальну поведінку підозрюваного, недопущення ухилення від правосуддя та забезпечення виконання завдань кримінального провадження.
Аргумент захисту щодо не підслідності кримінального провадження НАБУ та відповідно непідсудності Вищому антикорупційному суду не відповідає кримінальному процесуальному законодавству, адже підслідність і підсудність визначається не лише посадою конкретного підозрюваного у виділеному провадженні, а й статтею інкримінованого злочину та його зв`язком із корупційною діяльністю топпосадовців.
У цьому кримінальному провадженні № 52024000000000483 перевіряється факт ймовірного вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 209 (легалізація) та ст. 255 (злочинна організація), які стали наслідком корупційних злочинів екскерівництва ФДМУ. Оскільки виділене провадження є частиною розслідування діяльності організації, створеної спецсуб`єктом ( ОСОБА_12 ), воно зберігає статус підслідності НАБУ та підсудності Вищому антикорупційному суду. Виділення матеріалів щодо пособників в окрему справу є лише технічним процесуальним кроком і за законом не може змінювати предметну юрисдикцію суду, інакше це б дозволяло штучно виводити будь-яких співучасників з-під антикорупційного правосуддя. Судова практика однозначно підтверджує, що якщо предикатний злочин або організатор підслідні НАБУ, то і всі похідні провадження щодо відмивання цих коштів має розглядати Вищий антикорупційний суд.
Щодо доводів апеляційної скарги
Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одним із методів державної реакції на порушення, що мають кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст. 178 КПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Отже, у межах доводів апеляційної скарги, із метою правильного їх вирішення, колегія суддів має визначити: чи є обґрунтованою підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення; чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Щодо обґрунтованості підозри та набуття статусу підозрюваної особи
Сторона захисту у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що підозра є необґрунтованою та непідтвердженою доказами. 
Колегія суддів такі доводи сприймає критично та в цій частині зазначає таке.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. А тому, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), від 21.04.2011, заява №42310/04, п. 175).
Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. The United Kingdom), від 28.10.1994, заява № 14310/88, п. 55).
Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).
Отже, під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя мав перевірити чи наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, та з`ясувати чи наявні факти або інформація, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що вона своїми діями могла вчинити кримінальне правопорушення, а також, чи такі виправдовують подальше розслідування.
Колегія суддів, після перевірки фактів, відомостей та доказів, наданих сторонами судового провадження як під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, так і під час перегляду оскаржуваної ухвали, погоджується з фактичними обставинами, встановленими слідчим суддею, та висновком слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.
На переконання колегії суддів сторона обвинувачення навела достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за вказаною статтею КК України, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається як у клопотанні про застосування запобіжного заходу, так і повідомленні про підозру. Тобто кримінальне правопорушення могло бути вчинене за описаних у них обставин. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали, на які слідчий суддя послався при ухваленні оскаржуваного рішення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведеного.
Не залишились без оцінки слідчого судді й доводи захисту щодо вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру. У цій частині слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про належне виконання органом досудового розслідування вимоги ч. 1 ст. 278, ч. 2 ст. 135 КПК України із вручення повідомлення про підозру та набуття ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваної. 
Отже, відповідно, слідчий суддя міг вирішувати питання про обрання запобіжного заходу, а доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України
Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила належне та детальне обґрунтування слідчим суддею наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі. При цьому, слідчий суддя врахував тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній ОСОБА_6 в разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваної, у тому числі її сімейний, майновий стан та стан здоров`я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Разом із тим, слідчий суддя врахував, що ризики вчинення підозрюваною особою дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності реалізації таких дій. КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона схильна і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.
Отже, колегія суддів за результати перегляду оскаржуваної ухвали, погоджується із висновками слідчого суддів про наявність ризиків, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України. 
Висновки слідчого судді щодо наявності підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Щодо інших доводів сторін
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21 висловила позицію, згідно з якою, зокрема, у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, колегія суддів не надає окремо детальні відповіді на ряд інших доводів сторони захисту, оскільки вони не мають суттєвого значення для вирішення питань цього розгляду. Вказане також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, 18.07.2006.
На переконання колегії суддів у цьому провадженні надано відповіді на всі вагомі аргументи. 
Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку (стаття 310 КПК України).
Рішення, одне з яких за результатами розгляду апеляційної скарги може постановити апеляційний суд, передбачені ст. 407 КПК України.
Колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильних висновків про наявність підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на: наявність обґрунтованої підозри; набуття статусу підозрюваної особи; наявність ризиків, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України; перебування підозрюваної в міжнародному розшуку.
Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
Керуючись ст. 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.03.2026 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча суддя        ОСОБА_2 

Судді           ОСОБА_3 

ОСОБА_4