КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №359/2109/25        Головуючий у суді І інстанції: Муранова-Лесів І.В.
провадження №22-ц/824/4104/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петрика Віталія Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2025 року позивач КП «Виробниче управління комунального господарства» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 495 161,37 грн, а також судового збору в розмірі 7427,42 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.03.2024 року сталася ДТП за участю автомобіля ВМС НОМЕР_1 , власником якого є позивач, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля LEXUS НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , яким керував відповідач. Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 18.04.2024 року у справі № 359/2479/24 винуватцем ДТП визнано відповідача ОСОБА_1 ..
Внаслідок ДТП автомобіль КП «Виробниче управління комунального господарства» зазнав пошкоджень. Страховий випадок було зареєстровано, проведено огляд авто та складено звіт про розмір збитків. Вартість ремонту склала 655 161,37 грн АТ «СК «ІНГО» виплатило лише 160 000,00 грн страхового відшкодування.
Таким чином, залишилася невідшкодованою шкода у розмірі 495 161,37 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 495 161 грн 37 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7427 грн 42 коп..
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року у задоволенні заяви адвоката Петрика В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення відмовлено.
Не погодившись з заочним рішенням, адвокат Петрик В.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що до позовної заяви позивач додав лише акт здачі-приймання виконаних робіт № АЄ-20477 від 22 листопада 2024 року на суму 655 161,37 грн та звіт про визначення вартості матеріального збитку № 78182 від 19 грудня 2024 року.
Жодних платіжних документів, які б підтверджували фактичну оплату зазначених у акті робіт, до позовної заяви додано не було. Більше того, у звіті оцінювача ФОП ОСОБА_3 були відсутні будь-які фотоматеріали пошкодженого транспортного засобу, що є грубим порушенням Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, згідно з яким фотофіксація є обов`язковою складовою оціночної документації.
Лише після направлення представником відповідача, адвокатом Петриком В.В., адвокатського запиту від 06 жовтня 2025 року КП «ВУКГ» надало відповідь, до якої було додано платіжні документи та фотоматеріали пошкодженого транспортного засобу.
Аналіз цих документів виявив наступні обставини, які позивач свідомо намагався приховати від суду.
По-перше, згідно з актом № 510 від 15 листопада 2024 року, надіслана КП «ВУКГ» у відповідь на адвокатський запит, платіж на суму 249 930,24 грн стосується іншого транспортного засобу, має інший пробіг та відноситься до технічного обслуговування, а не до ремонту після дорожньо-транспортної пригоди, яка є предметом даного спору.
По-друге, акт №158 від 27 серпня 2024 року, на суму 546 722,40 грн також викликає обґрунтовані сумніви. Навіть якщо відняти від цієї суми вже виплачене АТ «СК «ІНГО» страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн, залишається лише 386 722,40 грн, що значно менше за суму, стягнуту судом першої інстанції (495 161,37 грн). Позивач не надав жодних пояснень щодо цієї арифметичної невідповідності.
По-третє, із відповіді від 15 жовтня 2025 року ТОВ «СТК-АГРО» на адвокатський запит від 06 жовтня 2025 року вбачається, що КП «ВУКГ» уклало з ТОВ «СТК-АГРО» договір про закупівлю № 60 від 29 січня 2024 року на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів. Однак технічне обслуговування є плановою процедурою, що кардинально відрізняється від відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди. Позивач не розмежував ці різні види робіт та не надав доказів того, які саме роботи та в якому обсязі були виконані саме для усунення пошкоджень, завданих внаслідок ДТП від 04 березня 2024 року.
Крім того, представником відповідача, адвокатом Петриком В.В., 06 жовтня 2025 року також було направлено адвокатський запит на адресу суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 з вимогою надати документи та інформацію, зокрема, фотоматеріали, зроблені під час проведення огляду транспортного засобу BMC TGR 1832 (державний номерний знак НОМЕР_1 ); фототаблицю пошкоджень транспортного засобу BMC TGR 1832 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з детальним описом кожного пошкодження; первинні документи та матеріали, на підставі яких складено звіт про визначення вартості матеріального збитку № 78182 від 19 грудня 2024 року; пояснення щодо методики визначення вартості нормо-годин, використаної у розрахунках; документальне підтвердження проведення фактичного огляду транспортного засобу (акт огляду, журнал реєстрації оглядів тощо).
Станом на 03 листопада 2025 року ФОП ОСОБА_3 жодної відповіді на адвокатський запит не надав, така поведінка ФОП ОСОБА_3 дає обґрунтовані підстави вважати, що фактичний огляд пошкодженого транспортного засобу не проводився або проводився з порушеннями; фотоматеріали пошкоджень відсутні, оскільки огляд не був належним чином задокументований; висновки, викладені у звіті про визначення вартості матеріального збитку № 78182 від 19 грудня 2024 року, не ґрунтуються на фактичних даних, отриманих під час огляду; ФОП ОСОБА_3 усвідомлює неналежність та недостовірність складеного ним звіту, а тому уникає надання будь-яких пояснень та документів.
Представник апелнята також посилався на необгрунтованість заявленої суми відшкодуваннята невідповідність платіжних документів, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення стягнути з ОСОБА_1 495 161,37 грн, що на 108 438,97 грн більше, ніж фактично оплачено за вирахуванням страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в суді першої інстанції, оскільки судові повістки надсилалися на адресу, за якою він не проживає. Як наслідок, ОСОБА_1 не мав можливості подати відзив на позов та викласти свої заперечення, надати суду докази, які спростовують позовні вимоги; брати участь у судових засіданнях та захищати свої права. Якби ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про судовий розгляд, він би надав суду докази того, що заявлена сума відшкодування є необґрунтованою та завищеною, а платіжні документи свідчать про суттєві невідповідності між заявленою сумою та фактично сплаченими коштами; відсутність фотоматеріалів у звіті про визначення вартості матеріального збитку є грубим порушенням вимог Національного стандарту № 1.
18 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача - адвоката Петрика В.В., в яких зазначав, що суд першої інстанції при ухваленні заочного рішення від 11 червня 2025 року спирався на звіт про визначення вартості матеріального збитку№ 78182 від 19 грудня 2024 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .. Проте вказаний звіт містить суттєві порушення встановленого законодавством порядку проведення оцінки та складення звітної документації, що робить його недопустимим доказом у справі. 
Вказував, що у звіті про визначення вартості матераільного збитку № 78182 від 19 грудня 2024 року, наданому суду першої інстанції, були відсутні будь-які фотоматеріали пошкодженого транспортного засобу. Фотофіксація є обов`язковою складовою оціночної документації відповідно до Національного стандарту № 1. Відсутність фотоматеріалів у звіті становить грубе порушення базових стандартів оціночної діяльності.
Крім того в порушення положення ч. 2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 був позбавлений можливості бути присутнім при огляді пошкодженого автомобіля, що передбачено п. 5.2 Наказу МЮУ та Фонду Держмайна «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, внаслідок чого не мав змоги зафіксувати реальний характер і обсяг пошкоджень, а також взяти участь у процедурі визначення вартості ремонту. Через таке порушення його процесуальних прав складений експертний висновок не може вважатися належним доказом розміру завданої шкоди, оскільки не гарантує достовірності та об`єктивності визначеного збитку.
23 грудня 2025 року через систему «Електронний Суд» та 30 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача КП «Виробниче управління комунального господарства», в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2025 року без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач, як винуватець ДТП, внаслідок дій якого була заподіяно майнову шкоду позивачу, відповідно до ст.ст. 187,1192,1194 ЦК України має відшкодувати завдані збитки, сплативши різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і виплаченим страховим відшкодуванням.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 04.03.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого LEXUS реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля ВМС TGR 1832 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , є позивач КП «Виробниче управління комунального господарства», під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження (а.с.15).
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2024 року (справа №359/2479/2024) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с.13-14). Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.71-74-75), а також Протоколом огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2024 року (а.с.16-17).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу LEXUS реєстраційний номер НОМЕР_2 у період з 24.02.2024 року по 23.02.2025 року була забезпечена в АТ «СК «Інго» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219567373 (а.с.49).
Відповідно до Акту здачі-приймання виконаних робіт №АЄ-20477 від 22 листопада 2024 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля ВМС НОМЕР_1 склала 655161,37 грн. (а.с.18-19).
09.01.2025 року власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля ВМС TGR 1832 реєстраційний номер НОМЕР_1 КП «ВУКГ» в особі свого представника Шепель Р.І. звернулася до АТ «СК «ІНГО» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.45).
На підставі розпорядження №7820228 про виплату по страховому випадку від 10.01.2025 року, Страховому акту № 7820228 від 10.01.2025 року та платіжної інструкції №2764 від 31 січня 2025 року страховик перерахував позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн (а.с. 44,45,46).
Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №78182 від 19.12.2024 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 на замовлення АТ «СК «ІНГО», згідно із яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику та вартості відновлювального ремонту після аварійного пошкодження КТЗ ВМС TGR 1832 д.р.н. НОМЕР_1 становить 655 139,12 грн (а.с.20-32).
Відповідно до частин першої і другої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що Кодексу випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до частин першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий.
За наслідками настання страхового випадку страховик відшкодовує потерпілому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому страхове відшкодування зменшується на визначену у договорі страхування суму франшизи.
У разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення, а у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц і від 02 червня 2022 року у справі №638/10072/19).
Як встановлено судом, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав зокрема акт здачі-приймання виконаних робіт № АЄ-20477 від 22 листопада 2024 року на суму 655 161,37 грн та Звіт про визнання вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту що дорівнює 655,139,12 грн, завданого власнику колісного транспортного засобу.
Однак позивач доказів оплати проведення ремонту не надавав. Жодних платіжних документів, які б підтверджували фактичну оплату зазначених в акті робіт, до позовної заяви та протягом розгляду справи в суді першої інстанції додано не було.
Надані в суді апеляційної інстанції позивачем докази оплати ремонтних робіт, які були долучені до відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи наведену норму процесуального права, доказ, який існув на момент розгляду справи в суді першої інстанції а саме, докази сплати позивачем вартості ремонтних робіт задля відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається під час апеляційного перегляду справи, оскільки наданий апеляційному суду без додержання порядку та строків його подання. Позивач не заявляв клопотання про поновлення строку для подання таких доказів, з посиланням на неможливість надання їх до суду першої інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу надані платіжні документи, надані позивачем в суді апеляційної інстанції, містяться суттєві арифметичні невідповідності. Так, за позовною заявою, загальна вартість ремонту становила 655 161,37 грн згідно з Актом здачі-приймання виконаних робіт № АЄ-20477 від 22.11.2024 року. Однак долучені до відзиву на апеляційну скаргу акт № 510 від 15.11.2024 року платіж здійснено на суму 249 930,24 грн (а.с. 223 зворот том 1), акт № 158 від 27.08.2024 року платіж здійснено на суму 546 722,40 грн (а.с. 222А том 1), що в свою чергу позбавляє суд права з`ясувати фактичний розмір заподіяної позивачу шкоди.
Суд апеляційної інстанції також не приймає до розгляду докази надані відповідачем до апеляційної скарги, оскільки він не ставив питання про поновлення строків на надання нових доказів до суду апеляційної інстанції.
Також судом враховано, що в матеріалах справи наявне зворотнє повідомлення про отримання відповдіачем повістки від суду, отже відповдіач був обізнаний про розгляд справи (а.с. 69).
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги та не бере як доказ заподіяння матеріальної шкоди позивачу звіт про визначення вартості матеріальної шкоди, оскільки автомобіль позивача відремонтований, що не заперечувалось сторонами, а розмір витрат на фактичний ремонт колісного транспортного засобу в акті виконаних робіт та звіті про вартість відновлювального ремонту відразняються.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати вартість відновлювального ремонту, належного позивачу автомобілю у заявленому у позові розмірі.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості, ухвалено з порушенням вимог ЦПК України. Позовні вимоги не доведені належними доказами (платіжками та квитанціями щодо оплати відновлювального ремонту).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу адвоката Петрика В.В., в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити, заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2025 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у цій справі слід відмовити у відповідності до 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петрика Віталія Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «23» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко