УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1372/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І. 
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого  Павицької Т.М.,
суддів   Борисюка Р.М., Панкеєвої В.А., 

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №278/1372/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М.І. у м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просила визнати транспортний засіб марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер «Васільок» - об`єктом права спільної сумісної власності сторін. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на зазначений транспортний засіб в розмірі 188 140,00 грн. В обґрунтування вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі ними був набутий вищезазначений автомобіль, ринкова вартість якого складає 376 280,00 грн. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області даний шлюб розірвано, внаслідок чого, позивачка просить компенсувати їй 1/2 частину автомобіля, що в еквіваленті дорівнює 188 140 грн.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано транспортний засіб «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер «Васільок», рік випуску 2008, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , колір – чорний, об`єм двигуна – 2188 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсації вартості належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер «Васільок», рік випуску 2008, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , колір – чорний, об`єм двигуна – 2188, в розмірі 188 140,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 010,24 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 188140,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір компенсації до 128700,00 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що даний автомобіль був пригнаний за кордону, ввозився за суму - 2800,00 Євро, що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною та інвойсом (копії додаються) та вперше ставився на облік в Україні, відповідно проводилась експертиза цього автомобіля та визначалася експертом його реальна вартість. Зазначає, що даний автомобіль було придбано згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № VOLP-313539/2023 від 28.09.2023 за суму - 257 400, 00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу та видатковою накладною № VOLP-313539/2023 від 28.09.2023 на суму 257 400,00 грн, що підтверджує сплату коштів. Аналогічно такі транспортні засоби коштують і на сьогоднішній день. Автомобіль 2008 року випуску, станом на 2025 рік автомобілю 17 років, він ще більше зношений та втратив купівельну спроможність. Позивач до позову долучає звіт без номеру про оцінку транспортного засобу «Hyndai santa Fe» від 11.03.2025, виготовлений без огляду транспортного засобу. Про проведення оцінки авто відповідач не повідомлявся, що є порушенням процедури. Визначена вартість у розмірі 376 280,00 грн. є значно завищеною. Невідомо звідки в оцінці вказано пробіг - 211 тис. км, натомість пробіг складає 310 тисяч кілометрів, що підтверджено фотокарткою спідометру з автомобіля, що значно впливає на визначення вартості, а відтак визначена позивачем вартість згідно оцінки є невірною та значно завищеною. Грошова компенсація можлива лише виходячи з тієї суми за яку він був придбаний та поставлений на облік у вересні 2023 року, що було відносно нещодавно, та ціна такого транспортного засобу не збільшилась, а відтак позивачка має право претендувати на компенсацію лише у сумі - 128 700,00 грн.
03 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подала відзив у якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. У відзиві зазначає, що стороною відповідача не було надано належних доказів дійсної ринкової вартості автомобіля на момент розгляду справи в суді, а також на спростування доводів сторони позивача не було додано ні іншого звіту про оцінку транспортного засобу, ні належного висновку експерта, у зв`язку із чим, ствердження сторони відповідача про дійсну вартість автомобіля визначену на підставі договору купівлі продажу та акту огляду автомобіля на момент постановки його на облік, правомірно не прийнято до уваги судом. Так, правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Поданий стороною позивача звіт про оцінку та про вартість транспортного засобу ПП «Бюро незалежних оцінок» від 11.03.2025 року, складений і підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Враховуючи те, що у сторони позивача був відсутній доступ до спірного автомобіля та чинне законодавство не визначає обов`язку для суб`єктів оціночної діяльності безпосередній огляд майна, вважаємо, що стороною позивача було вжито всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61- 8383св19), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22). Орієнтовна сума судових витрат, які позивачка в зв`язку із розглядом даної справи складає витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу буде наданий до проведення судових дебатів, або у п`ятиденний термін від ухвалення судового рішення у справі.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 188140,00 грн, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції на законність та обґрунтованість не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено судом першої інстанції, що   17.05.2019 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Житомирським міськрайонним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, за актовим записом № 696.
Під час перебування у шлюбі сторони придбали транспортний засіб марки «HYUDAI SANTA FE» реєстраційний номер « ОСОБА_5 », рік випуску 2008, ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , за домовленістю сторін право власності зареєстровано на ОСОБА_2 .
Відповідно договору купівлі - продажу зазначеного автомобіля, його вартість на момент купівлі становила 257 400 грн.
Аналогічна ціна автомобіля вбачається зі змісту акту огляду реалізованого транспортно засобу.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 за результатами незалежної оцінки транспортного засобу зазначеного автомобіля, ринкова вартість станом на 11.03.2025 складає 376 280 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновків, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами, ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 71 СК має право на компенсацію половини вартості транспортного засобу, що дорівнює її частини у розмірі 188 140,00 грн. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.
Таким чином, за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно, набуте за час шлюбу, належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.
При цьому, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі №711/2302/18.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час перебування у шлюбі з 17.05.2019 року до 25.02.2025 року.
Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на спірний автомобіль, суд першої інстанції правильно поширив режим спільної сумісної власності на це майно. 
Пленум Верховного Суду України у пунктах 22-24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі 235/5146/16-ц, (провадження №61-37616св18), від 12 квітня 2022 року у справі №750/11996/18 (провадження № 61-17520св21) та від 11 січня 2023 року у справі №727/12392/19 (провадження № 61-4937св22).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченому ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі №9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Матеріалами справи підтверджується, що спірний транспортний засіб, марки «HYUDAI SANTA FE» реєстраційний номер «Васільок», рік випуску 2008, ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_2 .
Доказів відчуження спірного транспортного засобу на користь третіх осіб матеріали справи не містять і позивачем не надано.
У даній справі, позивач на обґрунтування розміру грошової компенсації за частину спірного автомобіля надала звіт про оцінку транспортного засобу . 
Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу «HYUDAI SANTA FE» від 11.03.2025, складеного директором, оцінювачем ПП «Бюро незалежних оцінок» Шимановичем С.Г., ринкова вартість транспортного засобу складає 376 280, 00 грн.
Із змісту звіту про оцінку транспортного засобу «HYUDAI SANTA FE»  від 11.03.2025 вбачається, що цей звіт складений директором, оцінювачем ПП «Бюро незалежних оцінок» Шимановичем С.Г. без огляду транспортного засобу, а на підставі відомостей про автомобіль з бази МВД та фотознімок.
У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є не належним доказом у справі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц).
Проте, суд першої інстанції вважав поданий звіт належним та допустимим доказом у даній справі.
Позивачка ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції , так і в апеляційному суді не подавала клопотання про призначення судової транспортно -товарознавчої експертизи. 
Разом з тим, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву заперечувала визначення вартості спірного автомобіля за звітом від 11.03.2025.
Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль, марки «HYUDAI SANTA FE» реєстраційний номер « ОСОБА_5 », рік випуску 2008, ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 був ввезений в Україну із за кордону 28.09.2023 за суму 2800,00 Євро, що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною та інвойсом. 
Згідно договору купівлі - продажу зазначеного транспортного засобу від 28.09.2023, автомобіль марки «HYUDAI SANTA FE» був придбаний ОСОБА_2 за 257 400, 00 грн.
З огляду на наведені обставини у справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації необхідно змінити, зменшивши розмір грошової компенсації з 188 140,00 грн до 128 700, 00 грн (257400,00 грн : 2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За звернення до суду із позовом ОСОБА_1 сплатила 3010,24 грн судового збору. Позов задоволено частково на 34,2% (ціна позову - 376280,00 грн, стягнуто судом апеляційної інстанції - 128 700,00 грн).
Відтак із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1029,50 грн судового збору за звернення до суду із позовом (3010,24 грн х34,2%).
За звернення до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 сплатив 4515,36 грн судового збору.
Апеляційну скаргу задоволено, тому із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягнення сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4515,36 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації та судового збору змінити, зменшивши розмір грошової компенсації з 188 140,00 грн до 128 700, 00 грн, судового збору в розмірі з 3 010,24 грн до 1029,50 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4515,36 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді Р.М. Борисюк

В.А. Панкеєва