ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 р. 	Справа № 520/22531/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., повний текст складено 08.12.25 у справі №520/22531/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення за липень 2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити на картковий рахунок грошове забезпечення (включаючи додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) за липень 2025 року у повному обсязі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року задоволено позов. 
Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що 15.08.2025 наказом командиром Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2321 “Про підсумки службового розслідування за фактом нез`явлення з відпустки старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 ”, встановлено факт нез`явлення без поважних причин на службу з відпустки у серпні 2025 року, накладено на позивача дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом “в” статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - “сувора догана”.
Зазначає, що вищевказаний наказ не скасований командиром Військової частини НОМЕР_1 командиром вищого рівня - командиром корпусу або командувачем виду Збройних Сил України, а отже виплата позивачу грошового забезпечення, а також додаткової винагороди, за липень 2025 року, є неможливою. 
Вказує, що єдиною підставою для виплати позивачу грошового забезпечення за липень 2025 є видання відповідного наказу командиром наказу у випадку повернення позивача у військову частину. 
Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.11.2024 у справі №420/19827/23.
Вважає, що судом першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права - неправильного його тлумачення, застосування закону, який не підлягає застосуванню, та незастосування закону, який підлягав застосуванню, ухвалено незаконне рішення.
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
На підставі положень ч.1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №2255 від 27.12.2024 позивача призначено на посаду офіцера юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №371 від 28.12.2024 позивача, який прибув із Військового-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, та з 28.12.2024 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №214 від 22.07.2025 офіцер юридичної служби військової частини НОМЕР_1 позивач вибув у щорічну основну відпустку у м. Гданськ Республіки Польща, з 23.07.2025 по 01.08.2025, з терміном повернення до 08:30 02.08.2025.
У визначений час - о 08:30 02.08.2025 ОСОБА_1 в розташування військової частини не повернувся. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №225 від 02.08.2025 року позивача, який з 23.07.2025 перебував у щорічній основній відпустці з 2025 рік, станом на 02.08.2025 не повернувся до розташування підрозділу, знято зі всіх видів забезпечення з 02.08.2025. Припинено виплату грошового забезпечення з 02.08.2025 на підставі пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.
15.08.2025 наказом командиром Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2321 “Про підсумки службового розслідування за фактом нез`явлення з відпустки старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 ”, встановлено факт нез`явлення позивача без поважних причин на службу з відпустки у серпні 2025 року, накладено на останнього дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом “в” статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України – «сувора догана».
ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому грошового забезпечення за липень 2025 року.
Листом від 18.08.2025 № 25/16594 відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку із неповерненням із щорічної відпустки у розташування Військової частини НОМЕР_2 нараховане грошове забезпечення за липень 2025 року перераховане на депонований рахунок військової частини. Для отримання грошового забезпечення за липень 2025 року ОСОБА_1 необхідно повернутись у розташування військової частини.
Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправними дії щодо невиплати йому грошового забезпечення за липень 2025 року, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в липні 2025 проходив військову службу, отже має право на отримання грошового забезпечення (включаючи додаткову винагороду) за вказаний місяць. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Пунктом 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі по тексту - Порядок №260), передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Предметом спірних відносин, є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за липень 2025 року.
Судом встановлено наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №2255 від 27.12.2024 позивача призначено на посаду офіцера юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 .
З 28.12.2024 позивач прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою офіцера юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 . 
З 23.07.2025 по 01.08.2025, позивачу надана щорічна основна відпустка у м. Гданськ, Республіки Польша, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №214 від 22.07.2025, з терміном повернення до 08:30 02.08.2025 (а.с.43).
Отже, зазначені обставини свідчать, що позивач в липні 2025 проходив військову службу, та з 23.07.2025 до кінця липня 2025 перебував у щорічній відпустці, а тому має право на отримання грошового забезпечення за липень 2025.
Доказів виплати грошового забезпечення за вказаний період відповідач не надав.
Доводи апелянта щодо не повернення позивача із відпустки до військової служби 02.08.2025, зняття позивача зі всіх видів забезпечення та припинення виплати грошового забезпечення з 02.08.2025 на підставі пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, не спростовують наявність обставин проходження позивачем військової служби в липні 2025 та наявність у відповідача обов`язку здійснити виплати грошового забезпечення за вказаний період.
Згідно з п.2 Розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Розділу 1 Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Колегія суддів зазначає, що підставою для не виплати позивачу грошового забезпечення за липень 2025 року стало неповернення позивача із відпустки на службу 02.08.2025 до Військової частини НОМЕР_1 . 
Абзацами 9, 10 пункту 15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);
Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі до складу сільських (селищних), міських, районних та обласних військових адміністрацій, на території (або частині цієї території), здійснення повноважень яких ведуться воєнні (бойові) дії, та виконують бойові (спеціальні) завдання виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 30000 гривень.
Військовослужбовцям Збройних Сил України за періоди виконання бойових (спеціальних) завдань в оперативному підпорядкуванні або у складі органів військового управління (військових частин, підрозділів) розвідувального органу Міністерства оборони України, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також інших військових формувань, виплата додаткової винагороди здійснюється в порядку, на умовах та розмірах, передбачених у розділах ХХХIV, ХХХV цього Порядку.
Військовослужбовцям, зазначеним у розділах ХХХIV, ХХХV цього Порядку, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі.
Пунктом 15 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника). 
Отже, припинення виплати грошового забезпечення можливе з того місяця (а саме - з конкретної дати), в якому військовослужбовець вчинив самовільне залишення військові частини або місця служби. 
В даному випадку такою датою є 02.08.2025.
Водночас, колегія суддів зазначає, що військовослужбовець не може бути позбавлений права на отримання грошового забезпечення (у т.ч. додаткової грошової винагороди) за періоди, коли останній фактично перебував на військовій служби, оскільки приписи Порядку №260 не передбачають припинення чи ненарахування відповідних виплат за попередні місяці, в яких самовільне залишення військові частини або місця служби не було вчинено.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини № НОМЕР_3 від 01.08.2025 про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , наказано виплатити премію за підсумками липня 2025 року у розмірі 100% від максимальної суми премії, зокрема, позивачу (а.с.61-63). 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №2508 від 05.08.2025 про виплату додаткових винагород, зокрема, позивачу наказано виплатити за період з 01.07.2025 по 21.07.2025 додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (а.с.64-66).
05.08.2025 на депонований рахунок позивача нараховано 32834 грн. 62 коп. на виплату грошового забезпечення за липень 2025 року, що підтверджується витягом з розрахунково-платіжної відомості №315 від 05.08.2025 (а.с.48).
17.08.2025 на депонований рахунок позивача нараховано 20 017 грн. 74 коп. на виплату додаткової грошової винагороди з розрахунку 30 000 гривень на місяць, за 22 дні липня - з 01.07.2025 по 22.07.2025 включно, що підтверджується витягом з розрахунково-платіжної відомості №330 від 17.08.2025 (а.с.49).
24.08.2025 на депонований рахунок позивача нараховано 3365 грн. 13 коп. на виплату грошового забезпечення (доплату за тимчасове виконання обов`язків за посадою), що підтверджується витягом з розрахунково-платіжної відомості №343 від 24.08.2025 (а.с.50). 
Враховуючи те, що зазначені кошти стосуються грошового забезпечення (у т.ч. додаткової грошової винагороди) позивача, яке нараховано за липень 2025, тобто за місяць фактичного несення служби останнім, колегія суддів вважає, що останнє протиправно невиплачено ОСОБА_1 .
Щодо посилання в апеляційній скарзі на чинність наказу (з основної діяльності) командира Військової частини НОМЕР_1 №2321 “Про підсумки службового розслідування за фактом нез`явлення з відпустки старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , а також на те, що єдиною підставою для виплати позивачу спірного грошового забезпечення є видання відповідного наказу командиром наказу у випадку повернення позивача у військову частину, колегія суддів відхиляє, як такі, що не спростовують наведених вище висновків суду щодо права позивача на отримання останнім грошового забезпечення (у т.ч. додаткової винагороди) за липень 2025, коли він виконував обов`язки військової служби. 
Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.11.2024 у справі №420/19827/23, колегія суддів зазначає, що обставини спірних правовідносин у даній справі та у справі, що переглядалася судом касаційної інстанції є відмінними, а тому висновки щодо застосування норм права, викладені у цій постанові не впливають на вирішення цієї справи.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власних дій, що є предметом оскарження у даній справі. 
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 у справі №520/22531/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц