Справа № 560/6397/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

16 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі – відповідач), в якому з урахуванням роз`єднання позовних вимог у справі №560/6279/25 позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.02.2025 року, виходячи із розрахунку різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок №1078 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин); зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 20.02.2025 року, виходячи з фіксованої величини, яка, на думку позивача, розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Відповідно до позовної заяви, позивач позов підтримує та обґрунтовує його таким.
Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин він проходив військову службу, отримував грошове забезпечення як військовослужбовець.
Зазначає, що з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин), якою підвищено розміри посадових окладів та окладів за військовим званням, у зв`язку з чим березень 2018 року є місяцем підвищення доходу для цілей індексації грошового забезпечення військовослужбовців;
Позивач посилається на те, що відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 у разі, якщо розмір підвищення доходу у місяці підвищення менший за суму можливої індексації, у особи виникає право на так звану індексацію-різницю, яка є щомісячною фіксованою сумою, що виплачується до наступного підвищення окладів.
Позивач вважає, що саме у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення з 01.03.2018 у нього виникло право на перерахунок і виплату індексації-різниці за спірний період, але відповідач таких нарахувань і виплат не здійснив.
Позивач стверджує, що відповідач, розглянувши його заяву про нарахування індексації, неправомірно відмовив у проведенні виплат, а також не провів належного порівняння суми підвищення доходу та суми можливої індексації в березні 2018 року.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач у спірний період проходив військову службу, отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що є суб`єктом владних повноважень.
У 2018 році набрала чинності Постанова №704, якою змінено (підвищено) розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями військовослужбовців. 
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, березень 2018 року є місяцем підвищення грошового забезпечення (місяцем підвищення доходу) для військовослужбовців, у тому числі для позивача.
У матеріалах справи міститься довідка «Про розмір підвищення доходу в березні 2018 року для порівняння із сумою індексації в березні 2018 року», складена військовою частиною, в якій зазначено: розмір грошового забезпечення позивача до підвищення посадового окладу становив 1923,87 грн; розмір грошового забезпечення позивача після підвищення у березні 2018 року становив 8957,03 грн; сума підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року (далі – величина А) становить 7033,16 грн.
Ці дані відповідача, оформлені у вигляді службового документа, підписаного уповноваженою посадовою особою та скріпленого необхідними реквізитами. 
Достовірність зазначених сум позивач не спростував, інших доказів, які б ставили під сумнів наведені цифри, до суду не надано.
Позивач звертався до відповідача із заявами про нарахування йому індексації грошового забезпечення, у тому числі за період з 01.03.2018 року. 
Відповідач листом-відповіддю повідомив позивача про відсутність, на його думку, підстав для нарахування йому індексації-різниці, посилаючись на законодавство про індексацію та обставини підвищення грошового забезпечення у 2015 та 2018 роках.
Інших нормативних підвищень посадових окладів позивача після березня 2018 року, які б впливали на механізм індексації-різниці за Порядком №1078, судом у матеріалах справи не встановлено; сторони таких обставин не заявляли.
Фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору (період служби, факт підвищення грошового забезпечення в березні 2018 року, розмір підвищення доходу – А, наявність звернень позивача), є підтвердженими документально та не заперечуються сторонами.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.
Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму відповідно до законодавства.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У той же час, суд вказує на те, що грошове забезпечення військовослужбовців по суті є таким доходом, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду.
Частина перша статті 4 Закону №1282-XII встановлює, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частина шоста статті 2 передбачає, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Отже, закон прямо гарантує індексацію грошових доходів, у тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, як державну соціальну гарантію.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено Порядком №1078, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
У редакції Порядку №1078, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено: поточну індексацію – коли внаслідок перевищення порога індексації (103%) індекс споживчих цін наростаючим підсумком дає підстави для нарахування і виплати суми індексації (пункт 4, абз.1–2 пункту 5 Порядку №1078); особливий механізм у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) – коли доходи підвищуються не внаслідок індексації, а внаслідок зміни розмірів окладів на нормативній основі.
Абзацами 3–6 пункту 5 Порядку №1078 (у вказаній редакції) встановлено, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 наголосив, що для правильного застосування абзаців 3–6 пункту 5 Порядку №1078 суди мають встановити: розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А); суму можливої індексації в березні 2018 року (Б); чи перевищує А значення Б. Саме від цього залежить наявність або відсутність права на індексацію-різницю.
У постанові від 02.11.2023 у справі №420/21528/21 Верховний Суд додатково роз`яснив, що зміна термінології в Порядку №1078 (зокрема, відсутність у чинній редакції словосполучення «фіксована сума індексації») не означає скасування самого механізму індексації-різниці; цей механізм прямо випливає з змісту абзаців 3–6 пункту 5 Порядку №1078.
Верховний Суд у низці постанов (наприклад, від 28.05.2024 у справі №160/14683/23) виходить з того, що сума можливої індексації (Б) у березні 2018 року для військовослужбовців, для яких останнє підвищення посадових окладів до березня 2018 року відбулося у січні 2008 року, становить: 1762,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018) Ч 253,3 % / 100 = 4463,15 грн.
Цю суму Верховний Суд визнає універсальною величиною Б для березня 2018 року у справах, де базовим місяцем до березня 2018 року був січень 2008 року, а підвищення грошового забезпечення в березні 2018 року відбулося вперше після цього. 
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.05.2024 у справі №160/14683/23.
Суд у цій справі виходить із того, що для позивача, у якого до березня 2018 року посадові оклади відповідали схемам Постанови №1294 (місяць введення – січень 2008 року), сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року також становить 4463,15 грн.
Так, як уже зазначалося, у матеріалах справи є довідка, складена відповідачем, згідно з якою: грошове забезпечення позивача до підвищення становило 1923,87 грн; грошове забезпечення позивача у березні 2018 року після підвищення – 8957,03 грн; сума підвищення грошового забезпечення – 7033,16 грн.
Тобто величина А – це 7033,16 грн, що є різницею між доходом у березні та лютому 2018 року.
Суд вказує на те, що наведені дані походять від суб`єкта владних повноважень – відповідача, який веде бухгалтерський облік грошового забезпечення, і відповідають формі та змісту довідки про розмір підвищення доходу, яку суд визнає належним доказом при порівнянні А і Б. 
У той же час, позивач не надав протилежних розрахунків чи доказів, які б ставили під сумнів зазначену величину А, а тому, суд приймає цю суму як встановлений факт.
Отже, у березні 2018 року для позивача вбачається: А – сума підвищення грошового забезпечення: 7033,16 грн; Б – сума можливої індексації: 4463,15 грн.
7033,16 грн більше за 4463,15 грн, тобто А перевищує Б.
Виходячи з положень абзаців 3–6 пункту 5 Порядку №1078, правових позицій Верховного Суду (зокрема, у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 10.04.2024 у справі №200/564/23, від 28.05.2024 у справі №160/14683/23), це означає, що: у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) індексація грошового забезпечення не підлягала виплаті, право на індексацію-різницю (фіксовану суму Б – А) у позивача не виникло, оскільки передумова А менше або дорівнює Б відсутня; у наступних місяцях після березня 2018 року (до чергового нормативного підвищення окладів) могла виникати лише поточна індексація, якщо індекс споживчих цін перевищував поріг 103 %, але щомісячної фіксованої «індексації-різниці» позивач не набув.
Отже, ключова умова, з якою закон та Порядок №1078 пов`язують виникнення у позивача права на індексацію-різницю, у його конкретній ситуації відсутня.
На підтвердження своєї позиції позивач посилається на низку постанов Верховного Суду, в яких: підкреслено обов`язковий характер індексації грошових доходів населення; підтверджено, що з 01.12.2015 Порядок №1078 передбачає механізм індексації-різниці; уточнено, що індексація-різниці має характер щомісячної фіксованої суми, яка має виплачуватись до наступного підвищення окладів; встановлено, що місяцем підвищення доходу для військовослужбовців є березень 2018 року.
Суд повністю поділяє зазначені загальні правові висновки Верховного Суду та застосовує їх до цієї справи. 
Разом з тим, як випливає із згаданої практики, право на індексацію-різницю виникає не автоматично у кожного військовослужбовця лише в силу факту підвищення окладів у березні 2018 року. 
Верховний Суд наголошує, що в кожній справі суд має: встановити А (розмір підвищення доходу в березні 2018 року); встановити Б (суму можливої індексації); перевірити співвідношення А і Б.
У більшості справ, на які посилається позивач, Верховний Суд дійшов висновку про те, що А менше або дорівнює Б, і саме тому підтверджував право військовослужбовця на індексацію-різницю. 
Водночас у цій справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що А (7033,16 грн) суттєво перевищує Б (4463,15 грн). 
Суд вказує на те, така відмінність у фактичних обставинах є вирішальною.
Отже, посилання позивача на практику Верховного Суду загалом є обґрунтованими, але вони не змінюють висновок суду про відсутність у позивача права на індексацію-різницю, оскільки в його випадку не виконано одну з ключових умов – А менше або дорівнює Б.
Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 20.02.2025, а також зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату.
Суд, здійснюючи ретроспективну перевірку дій або бездіяльності відповідача, виходить із того, що: бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною лише за умови, що цей суб`єкт був зобов`язаний певним законом чи іншим актом вчинити відповідні дії, але цього не зробив; якщо в силу норм матеріального права у суб`єкта владних повноважень не виникало обов`язку вчиняти дії у тому обсязі й у той спосіб, на якому наполягає позивач, відсутні підстави для визнання його бездіяльності протиправною.
Враховуючи наведене вище тлумачення Порядку №1078 та практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що: за умов, коли А більше Б, у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) індексація-різниці не виникає; відповідно, у відповідача не було обов`язку нараховувати й виплачувати позивачу фіксовану індексацію-різницю у розмірі (Б – А) у подальшому періоді;
невчинення відповідачем дій з нарахування і виплати саме такої фіксованої індексації-різниці не може кваліфікуватися як протиправна бездіяльність, оскільки закон не покладав на відповідача такого обов`язку.
Суд також зазначає, що, дійсно, відповідач, відповідаючи на звернення позивача, міг наводити інші, можливо, неповні чи не зовсім коректні мотиви відмови (наприклад, посилання на інші норми чи власне бачення механізму індексації). 
Однак адміністративний суд, здійснюючи контроль, має оцінювати передусім наявність чи відсутність законного обов`язку, а не досконалість формулювань у листах. 
Якщо обов`язку не було, формальна недосконалість мотивування в листі не створює протиправної бездіяльності відповідача.
У цій справі позовні вимоги спрямовані виключно на стягнення індексації-різниці (фіксованої щомісячної величини, визначеної як різниця між можливою індексацією і сумою підвищення доходу у березні 2018 року) за період з 01.03.2018 по 20.02.2025 року.
Питання про нарахування і виплату поточної індексації грошового забезпечення позивача (у розумінні абзаців 1–2 пункту 4, абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078) у цій справі не заявлено як самостійний предмет спору. 
Суд, керуючись принципом диспозитивності (стаття 9 КАС України), не вправі виходити за межі позовних вимог та змінювати спосіб захисту, обраний позивачем.
Тому суд не дає оцінки тому, чи правильно відповідач нараховував і виплачував поточну індексацію грошового забезпечення позивача у спірному періоді, оскільки це не є предметом цього адміністративного позову.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до таких висновків.
Грошове забезпечення позивача у березні 2018 року було підвищено у зв`язку з набранням чинності Постановою №704; березень 2018 року є місяцем підвищення доходу (місяцем, у якому здійснюється порівняння А і Б).
Судом встановлено, що сума підвищення грошового забезпечення позивача (А) у березні 2018 року становила 7033,16 грн, тоді як сума можливої індексації (Б) за березень 2018 року становить 4463,15 грн.
Оскільки А більше Б, у позивача відповідно до положень абзаців 3–6 пункту 5 Порядку №1078 не виникло права на індексацію-різницю; отже, у відповідача не було обов`язку нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну фіксовану суму індексації-різниці (Б – А) за період з 01.03.2018 по 20.02.2025 року.
Відсутність у відповідача обов`язку щодо виплати індексації-різниці у спірний період виключає можливість визнання його бездіяльності протиправною у тій частині, яка оскаржується позивачем.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги у цій справі є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Інші аргументи позивача не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивача, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений