РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
24 лютого 2026 р.  Справа № 120/6088/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
З метою зобов`язання відповідача прийняти рішення про його звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", позивач звернувся до суду із цим позовом
Ухвалою від 12.05.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. Зазначив, що вперше свої рапорти на звільнення ОСОБА_1 на керівництво Департаменту подав 30.01.2025. Вказані рапорти зареєстровані за вхідним № 2591-2025 від 04.02.2025.
У свою чергу ДПОП «ОШБ «Лють» двома листами «Про надання інформації» від 14.02.2025 № 2180-2025 та від 30.04.2025 за № 5896-2025 відповідно надано розгорнуту відповідь на рапорти позивача з нормативно-правовим обґрунтуванням про причини не звільнення його зі служби в поліції та про залишення рапортів ОСОБА_1 - без реалізації.
Після цього ОСОБА_1 20.03.2025 знову подав на керівництво Департаменту два рапорти про звільнення за власним бажанням, що були зареєстровані за вхідним №7157-2025 від 21 березня 2025 року. ДПОП «ОШБ «Лють» листом від 04.04.2025 за вихідним № 4689-2025 надано відповідь про причини не звільнення позивача з поліції.
Відповідач зазначив, що позивач у своїх рапортах на звільнення зі служби в поліції від 30.01.2025 та від 20.03.2025 не вказав причин звільнення (поважні), що перелічені в Постанові № 413. В спеціальному законодавстві, що стосується поліції - відсутнє поняття трудовий договір, адже як зазначалося працівники поліції не працюють, а проходять службу. Вказане в цих рапортах позивача не може бути підставою для звільнення зі служби з органів внутрішніх прав у відповідності до вимог Постанови № 413, адже позивач не працює, а проходить службу у військовий час в спеціальному підрозділі поліції.
В останньому рапорті позивача на звільнення від 20.03.2025 позивач вказав вже поважні обставини на звільнення, додавши документи дружини, у якої наявна інвалідність другої групи, однак трьохмісячний термін від цього рапорту, що надійшов до Департаменту 21.03.2025, для звільнення ще не сплив. Термін розгляду рапорту в межах трьох місяців спливе лише 21.06.2025.
Так, не звільнення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби. Департамент в силу своїх обов`язків стоїть на меті не допустити плинність кадрів, зберегти особовий склад, тим паче позивач є командиром взводу.
Відповідач вважає, що життєві обставини, психологічний стан та стан здоров`я позивача на час виникнення спірних правовідносин не могли слугувати підставою для звільнення за власним бажанням.
Більше того законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.
Отже, на думку відповідача, держава може встановлювати для поліцейських окремий порядок проходження служби, який відрізняється від виконання обов`язків працівником за трудовим законодавством, і такий порядок може обмежувати права осіб, які проходять службу у поліції по відношенню до прав працівників, які виконують роботу за трудовим законодавством, у тому числі обмеження прав на звільнення у військовий час.
Позивач 13.06.2025 подав відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача, зазначенні у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що документи, надавались позивачем при подачі рапорту на звільнення та позову до суду не підтверджують поважність причин для звільнення з органів поліції та просить суд врахувати судову практику з релевантних спірних правовідносин щодо не звільнення зі служби за власним бажанням.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 з 20.02.2023 проходить службу в Департаменті поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Наказом Департаменту від 01.04.2024 № 550 о/с позивача призначено заступником командира взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
У свою чергу, наказом Департаменту від 15.08.2024 № 1174 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено командиром взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Позивач 30.01.2025 за погодженням із безпосереднім керівником подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 17 (за власним бажанням) ЗУ «Про Національну поліцію» з 13.02.2025 у зв`язку із сімейними обставинами.
За результатами розгляду рапорту відповідач листом від 14.02.2025 № 2180-2025 повідомив позивача про неможливість звільнення з органів Національної поліції України. При цьому, відповідач керувався листом голови Національної поліції України від 31.05.2021 № 6684/01/12-2021 «Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби з поліції за власним бажанням».
ОСОБА_1 20.03.2025 повторно подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 17 (за власним бажанням) ЗУ «Про Національну поліцію» з 03.04.2025 у зв`язку із сімейними обставинами.
Відповідач листом від 04.04.2025 № 4689-2025 повідомив позивача, що на попередній рапорт від 30.01.2025 вже надано роз`яснення про те, що особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за власним бажанням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше ніж за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення його зі служби в поліції, тому звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114).
Згідно зі статтею 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIІI поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно із ч. 1 ст. 48 Закону №580-VIІI призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Частиною першою статті 59 Закону №580-VIII установлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:
1) у зв`язку із закінченням строку контракту;
2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;
3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;
4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
5) через службову невідповідність;
6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
7) за власним бажанням;
8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);
9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;
9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;
10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави;
12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2 ст. 77 Закону №580-VІІІ).
Положеннями ч. 1 ст. 60 Закону №580-VІІІ передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 10 Положенням №114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Пункт 64 Положення №114 передбачає порядок звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу (з постановкою на військовий облік).
Так, підпунктом "ж" пункту 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (пункт 68 Положення №114).
Суд звертає увагу, що Положення №114 є спеціальним актом законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і обов`язковим для виконання.
Суд зауважує, що ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ передбачений вичерпний перелік підстав для звільнення зі служби поліцейських.
Так, п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням. Суд наголошує, що зазначений пункт не містить приписів щодо зазначення поліцейським поважних причин для звільнення.
Закон №580-VІІІ є нормативно-правовим актом вищої сили ніж вказане Положення, яке затверджено постановою.
Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і, що важливо, не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно - правових актів (відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 09.02.2021 №826/10404/16).
Таким чином, оскільки положення підпункту "ж" пункту 64 Положення №114 суперечить положенням п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ, зокрема встановлює додаткові умови для звільнення зі служби за власним бажанням, суд вважає, що слід застосовувати положення п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ, якими обумовлено звільнення поліцейського зі служби в поліції за власним бажанням.
Відповідач у відзиві вказав, що позивач у рапорті від 30.01.2025 не вказав поважних причин звільнення зі служби, що зазначено в п. 64 Положення № 114.
Натомість, суд вважає, що відповідач трактує таку позицію невірно, оскільки, така позиція полягає у неможливості застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України з підстав поширення дій останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства. Також її суттю є застосування правового регулювання, визначеного Положенням №114 в частині, що не врегульована нормами Закону №580-VІІІ та нормативно-правовими актами, виданими на його виконання.
Суд наголошує, що у самому Законі №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
У спірному випадку, приписи п."ж" п.64 Положення №114 суперечать п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ, яка передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, за власним бажанням без зазначення будь-яких причин.
У такому контексті, суд переконаний, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом, який прийнято раніше, порядку проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, в частині, яка не суперечить Закону, розповсюджується на осіб, які несуть службу в поліції, однак не може звужувати чи заперечувати право на звільнення за власним бажанням без будь-яких застережень, встановленого актом вищої юридичної сили, зокрема Законом №580-VIII.
Водночас, суд зауважує, що у рапорті від 20.03.2025 позивач вказав конкретну причину, що перешкоджає виконанню службових обов`язків, а саме: у зв`язку із сімейними обставинами (інвалідність дружини).
Щодо вказаного рапорту відповідач зазначає, що позивач вказав вже поважні обставини на звільнення, додавши документи дружини, у якої наявна інвалідність другої групи, однак трьохмісячний термін від цього рапорту, що надійшов до Департаменту 21.03.2025, для звільнення ще не сплив. Термін розгляду рапорту в межах трьох місяців спливе лише 21.06.2025.
Суд зазначає, що згідно з п. 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
У постанові від 06.06.2023 по справі №380/7509/22 Верховний Суд звернув увагу, що у відносинах звільнення за власним бажанням діє правило за яким, звільнення у порядку пункту 68 Положення №114 є одностороннім волевиявленням працівника-поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.
Враховуючи наведене та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд констатує, що у цьому випадку, позивачем подано рапорт за п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ та не відкликано його до закінчення строку, зазначеного в пункті 68 Положення №114, при цьому, з подальшої переписки з відповідачем та тієї обставини, що ним подано повторний рапорт, у якому чітко висловлено бажання звільнитись, логічним є висновок, що наполягає на припиненні трудових відносин.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою визначення порядку підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом МВС України від 23.11.2016р. №1235, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016р. за №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції.
Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, з-поміж іншого, є звільнення зі служби в поліції (розділ ІІ Порядку).
Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (пункт 2 розділ ІІІ Порядку).
За Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235, таким документом є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі.
Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечувався факт подання рапорту 30.01.2025 та 20.03.2025, а також не подавався рапорт (заява) про його відкликання.
Так, Верховний Суд України в постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що позиція законодавця, передбачена Постановою №114, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
У цьому судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Вказана позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 05.02.2020 по справі №819/744/16.
Отже, зазначення у рапорті про звільнення дати, з якої особа бажає звільнитись зі служби в поліції, означає намір звільнитись у строк, що є менший за той, який встановлено пунктом 68 Положення №114.
Зважаючи на вказане вище, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний був звільнити позивача за поданим 30.01.2025 рапортом по сплину терміну, також відповідач не надав доказів звільнення позивача із служби за рапортом від 20.03.2025.
Отже, відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення про звільнення позивача.
Посилання відповідача у відповіді від 14.02.2025 на лист Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 «Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням» щодо необхідності розгляду рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з дотриманням вимог, установлених, пунктом 68 Положення №114, суд вважає необґрунтованим, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, та має рекомендаційний характер, відповідно його вимоги не є обов`язковими для виконання.
Щодо статусу поліції особливого призначення та виконуваних нею функцій як однієї із підстав, якою відповідач обґрунтовує відмову у реалізації рапорту позивача про звільнення.
Відповідно до п. 6) ч. 3 ст. 13 Закону №580-VIII у складі поліції функціонує поліція особливого призначення, завдання та повноваження якої визначено п. 34 ч. 1 ст. 23 та ч.1-4 ст. 24 Закону №580-VIII.
Суд, не заперечуючи важливість покладених на поліцію особливого призначення завдань та функцій, особливо в умовах збройної агресії російської федерації проти України, зазначає, що положення Закону №580-VIII не містять особливостей чи виключень в питанні підстав для звільнення зі служби поліцейських, які проходять службу в поліції особливого призначення.
Щодо обмеження конституційних прав і свобод працівників поліції в умовах дії режиму воєнного стану.
Дійсно, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
В ході розгляду справи судом не встановлено обставин прийняття нормативно-правових актів, які б змінювали існуючі в Законі №580-VIII підстави та умови для звільнення поліцейських зі служби.
Також, прийнятий 15.03.2022 Закон України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX не містить змін до статті 77 Закону №580-VIII, в тому числі щодо обмеження особи у праві на звільнення зі служби за власним бажанням під час дії воєнного стану.
Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про обмеження права позивача на звільнення в умовах воєнного стану з підстав їх необґрунтованості.
З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко визначений законодавством, у цьому випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірному випаду є зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов належить задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже сплачений позивачем судовий сбір слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " щодо не звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );
Відповідач: Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України" ІНФОРМАЦІЯ_1 " (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 24.02.2026. 

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна