КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року справа № 340/7207/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку загального позовного провадження (у порядку письмового провадження) позов Комунального підприємства Первозванівської сільської ради «Добробут» (далі – Підприємство) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі – Управління) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до відповідача про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги від 24 липня і 14 жовтня 2025 року, якими:
- визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1490353 грн і накладено штраф – 372588 грн;
- накладено штраф з податку на додану вартість за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у сумі 745176,29 грн;
- накладено штраф за неподання декларацій з податку на додану вартість у сумі 15980 грн;
- зобов`язано сплати податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2624097,29 грн.  
Представниця зазначила про незаконність призначення перевірки, оскільки відсутня доповідна записка працівника податкового органу, а період, за який перевіряли діяльність платника податків, перевищує 1095 днів.
Пояснила, що Підприємство порушило обов`язок своєчасної реєстрації платником податку на додану вартість із-за неуважності (відсутній прямий умисел).
Стверджувала, що ПК України не встановлено покарання у виді штрафів за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних і неподання податкових декларацій з податку на додану вартість для платників податків, що не зареєструвались у такому статусі. 
Зазначила, що податкову вимогу складено передчасно, оскільки податкові зобов`язання неузгодженні до цього часу.
Відповідач заперечив стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.99-105).
Пояснив, що Підприємство своєчасно не зареєструвалося платником податку на додану вартість, а ПК України визначає, що незалежно від бездіяльності набуло такого статусу, коли виник обов`язок зареєструватись. 
Зазначив, що грошове зобов`язання і штрафні санкції визначені відповідно до положень законодавства.
Повідомив, що прийняттю наказу про призначення перевірки передувало складання доповідної записки працівником податкового органу.
Стверджував, що податкову вимогу склали після закінчення процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень.
Визнав, що період, за який перевіряли діяльність платника податків, перевищує 1095 днів.
30 жовтня 2025 року суд відкрив загальне позовне провадження (Том 1 а.с.78-79).
20 березня 2026 року сторони до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (Том 2 а.с.8-10, 14).
Представниця Підприємства клопотала про завершення розгляду справи за її відсутності (Том 2 а.с.12).
Керуючись приписами частини 9 статті 205 КАС України, суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.
Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, 05 червня 2025 року керівник Управління прийняв наказ №859-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Підприємства з метою контролю за дотриманням вимог податкового з податку на додану вартість з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2024 року (Том 1 а.с.179). 
Правова підстава – приписи підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Призначенню перевірки передувало:
- звернення Арсон Л. від 31 січня 2025 року стосовно порушень Підприємства щодо сплати податку на додану вартість (Том 1 а.с.167-175);
- надіслання запиту позивачу від 18 лютого 2025 року про надання інформації і документів (Том 1 а.с.164-165);
- запит отримано 21 лютого 2025 року (Том 1 а.с.166);
- відповідь на запит надіслано 17 березня 2025 року (Том 1 а.с.184);
- Підприємство не надало документів за 2018-2024 роки, які підтверджували показники отриманих доходів, що відображені у фінансовій звітності (Том 1 а.с.198-199);
- 05 червня 2025 року складено доповідну записку щодо необхідності проведення документальної позапланової виїзної перевірки (Том 1 а.с.180).
З 10 по 16 червня 2025 року податкові інспектори провели перевірку (Том 1 а.с.18-27).
19 червня 2025 року складено акт перевірки.
Інспектори встановили, що дохід від реалізації послуг за період з червня 2019 року по травень 2020 року перевищив 1000000 грн (1007240,03 грн) (без врахування податку на додану вартість). 
Інспектори зробили висновок, що у Підприємства виник обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість з червня 2020 року, складати і реєструвати податкові накладні та подавати декларації платника податку на додану вартість.
Позивач не виконав такого обов`язку до 30 квітня 2024 року. 
Підприємство зареєструвалось платником податку на додану вартість з 01 травня 2024 року (Том 1 а.с.19).
Керівник Управління погодився з висновком інспекторів і 24 липня 2025 року прийняв податкові повідомлення-рішенняё якими:
- визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1490353 грн і накладено штраф – 372588 грн;
- накладено штраф з податку на додану вартість за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у сумі 745176,29 грн;
- накладено штраф за неподання декларацій з податку на додану вартість у сумі 15980 грн (Том 1 а.с.127-132).
Підприємство ініціювало адміністративну процедуру оскарження рішень, яка не завершилась для нього позитивним результатом (Том 1 а.с.54-58).
Адміністративна процедура закінчилась 26 вересня 2025 року (Том 1 а.с.59-60). 
14 жовтня 2025 року Управління склало податкову вимогу на суму 2624097,29 грн (Том 1 а.с.63).
У податковій вимозі зазначено суму зобов`язань з податку на додану вартість за згаданими податковими повідомленнями-рішеннями (Том 2 а.с.11). 
Позов подано до суду 21 жовтня 2025 року (Том 1 а.с.1-10). 

Юридична оцінка, встановлених судом, фактів і обставин справи.

Щодо законності наказу про призначення перевірки.

Так, приписами підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. 
Підприємство стверджує, що відсутня доповідна записка, а період, за який перевіряли діяльність платника податків, перевищує 1095 днів.
Судом встановлено, що 05 червня 2025 року складено доповідну записку щодо необхідності проведення документальної позапланової виїзної перевірки (Том 1 а.с.180).
Управління надало докази отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків податкового законодавства (звернення фізичної особи) (Том 1 а.с.167-175). 
Податковий орган зазначив, що платник податків на запит не надав усіх документів, копії яких витребували.
Підприємство не заперечило (не довело), що не надало усіх документів.
Приписами пункту 102.1 статті 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. 
Отже, перевірку можна провести за період у 1095 днів з урахуванням зупинення можливості її проведення. 
Відповідно до приписів пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Норма права набрала чинності 29 травня 2020 року.
Карантин встановлено з 12 березня 2020 року на підставі постанови Уряду України від 11 березня 2020 року №201 (далі – Постанова).
Постанова набрала чинності 12 березня 2020 року.
Дію карантину неодноразово продовжували і відмінена на підставі постанови Уряду України від 27 червня 2023 року №651 (далі – Постанова 2).
Приписами пункту 1 Постанови 2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
Отже, строк проведення перевірок зупиняли з 18 березня 2020 року до 01 липня 2023 року.
З 24 лютого 2022 року в країні діє воєнний стан (загальновідомий факт).
Відповідно до приписів пункту 102.9 статті 102 ПК України (станом на 01 липня 2023 року) на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» (далі – Закон) від 30 червня 2023 року виключено припис пункту 102.9 статті 102 ПК України.
Закон набрав чинності 01 серпня 2023 року.
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що перебіг строку, який встановлено приписами пункту 102.1 статті 102 ПК України, зупинявся у період з 18 березня 2020 року до 01 серпня 2023 року.
Таким чином з урахуванням строку зупинення проведення перевірок період, за який перевіряли діяльність платника податків, перевищив 1095 днів (більший на 24 дні).
Таке порушення жодним чином не впливає на законність податкових повідомлень-рішень, оскільки податковий орган врахував дохід з червня, а не січня 2019 року, 

Щодо законності податкової вимоги.

Так, податкову вимогу від 14 жовтня 2025 року складено на підставі податкових повідомлень-рішень від 24 липня того ж року.
Приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Отже, податковий орган має право скласти податкову вимогу після узгодження грошового зобов`язання. 
Приписами пункту 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Приписами пункту 56.19 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Отже, до завершення строку звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення грошове зобов`язання є неузгодженим, а тому відсутній податковий борг.
У цьому випадку строк звернення до суду закінчився 26 жовтня 2025 року (Том 1 а.с.60).
Підприємство вчасно звернулося до суду з позовом (21 жовтня 2025 року).
Тому грошові зобов`язання, за якими складено податкову вимогу, не були узгодженими станом на 14 жовтня 2025 року.
Податкова вимога породжує права і обов`язки для податкового органу, реалізація яких може негативно вплинути на платника податків. 
Так, приписами пункту 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Складання податкової вимоги – передумова стягнення коштів і продажу майна платника податків.
Підсумовуючи, суд зробив висновок про передчасне складання податкової вимоги, що доводить її протиправність.
Податкову вимогу можна буде скласти після набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Отже, позов в цій частині вимог належить задовільнити. 

Щодо законності податкових повідомлень-рішень.

Перш за все, платник податків визнав, що дохід від реалізації послуг за період з червня 2019 року по травень 2020 року перевищив 1000000 грн (1007240,03 грн) (без податку на додану вартість) (Том 1 а.с.29-30).
Позивач перебував на загальній системі оподаткування. 
Приписами пункту 181.1 статті 181 ПК України (у редакції на травень 2020 року) передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Приписами пункту 183.2 статті 183 ПК України встановлено, що у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Отже, до 10 червня 2020 року платник податків мав подати заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість з першого числа цього місяця.
Підприємство не дотрималось цих вимог.
Постає запитання: коли позивач став платником податку на додану вартість?
Так, приписами пункту 180.1 статті 180 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платником податку є: будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
Отже, з 01 червня 2020 року Підприємство стало платником податку на додану вартість.
Постає запитання: які правові наслідки настають для платника податків у разі нереєстрації платником податку на додану вартість?  
Приписами пункту 183.10 статті 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно до приписів підпункту 111.1.1 пункту 111.1 статті 111 ПК України одним з видів відповідальності за порушення податкового законодавства є фінансова відповідальність.
Приписами пункту 111.2 статті 111 ПК України визначено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Отже, сутнісний зміст приписів пункту 183.10 статті 183 ПК України, який пізнається шляхом сукупного аналізу з приписами статті 111 ПК України, визначає наступне.
Особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, і не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву:
- несе відповідальність у виді штрафу за ненарахування і несплату податку, який (штраф) обчислюється з урахуванням суми грошового зобов`язання; 
- сплачує податок, що відноситься до виконання обов`язку;
- позбавляється права на нарахування податкового кредиту і отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином приписами пункту 183.10 статті 183 ПК України не встановлено відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних і подання податкових декларацій, яку несуть зареєстровані в законному порядку платники податку на додану вартість.
Суд зробив висновок, що це логічно і пояснюється тим, що такі особи позбавленні права на нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Так, складаючи податкові декларації з податку на додану вартість, платник податків зобов`язаний заповнити графи «податковий кредит» і «податкові зобов`язання» та визначити величину податку, яка може бути від`ємною, з чого виникає право на бюджетне відшкодування. 
Оскільки згадані особи позбавлені права на нарахування податкового кредиту, то не могли правильно скласти податкові декларації.
Реєстрація ж податкових накладних за минулі періоди, що передує складанню податкової декларації, призвела б до подання уточнюючих розрахунків платниками податку, у яких виникли б права на податковий кредит.
Розуміючи такі наслідки, законодавець свідомо у приписах пункту 183.10 статті 183 ПК України не передбачив відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних і подання податкових декларацій, покаравши платника податків у інший спосіб (позбавлення права на податковий кредит і бюджетне відшкодування). 
Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність і скасування податкових повідомлень-рішень, якими накладено штрафи у сумі 745176,29 грн і 15980 грн. 
Отже, позов в цій частині вимог належить задовільнити.
Правовий висновок суду не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 25 липня 2024 року у справі №160/6680/19 (Том 1 а.с.235-238). 
Відмінність правових висновків полягає у тому, що Верховний Суд не зробив аналізу сутнісного змісту приписів пункту 183.10 статті 183 ПК України у сукупності з приписами статті 111 ПК України.
Верховний Суд лише процитував приписи норми права.
Якби касаційний суд зробив такий аналіз, то мав би відповісти на питання, чи передбачає норма права відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних і подання податкових декларацій.
І тільки, надавши відповідь на таке запитання, можна зробити висновок стосовно вирішення позову.
Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд переконаний, що під поняттям «суд має враховувати» треба розуміти ознайомлення і осмислення.
У разі непогодження з висновком Верховного Суду, яке ґрунтується на тому, що касаційний суд не зробив аналізу сутнісного змісту норми права, що регулює спірні правовідносини, у сукупності з іншою нормою права, котру не застосував, суд вправі прийняти інше рішення, детально пояснивши мотиви незгоди.
Цим правом суд і скористався.

Що стосується податкового повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість і накладено штраф, то суд зазначає наступне.
Так, податковий орган відповідно до приписів пунктів 180.1 статті 180 і 183.10 статті 183 ПК України правомірно визначив грошове зобов`язання.
Підприємство не поставило під сумнів правильність обчислення його суми (погодилось зі сумою грошового зобов`язання).
Представниця позивача стверджувала про надмірне застосування штрафу, оскільки порушення допустили із-за неуважності (помилка при обчисленні доходу за 12 місяців).
Штрафна санкція становить 25% грошового зобов`язання і визначена на підставі приписів пункту 123.2 статті 123 ПК України.
Цією нормою права (у редакції на 30 квітня 2024 року – день припинення порушення (з 01 травня 2024 року відбулась реєстрація платником податку на додану вартість)) встановлено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. 
Отже, Управління зробило висновок, що порушення умисне.
Приписами пункту 109.1 статті 109 ПК України передбачено, що діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Проаналізувавши обставини справи, суд зробив висновок, що порушення вчинено умисно.
Перш за все, платник податків мав обов`язок відслідковувати дохід за останні 12 місяців, бо від його суми виникав обв`язок реєстрації платником податку на додану вартість.
Для цього потрібно обчислити суму 12 доданків, що не може викликати труднощів.
Тому порушення може мати дві причини: невиконання обов`язку відслідковувати дохід за 12 місяців; умисне ігнорування обов`язку реєстрації платником податку на додану вартість. 
Обидві причини характеризує умисел. 
Підсумовуючи, суд зробив висновок про правомірність податкового повідомлення-рішення.
Отже, у задоволенні позову в цій частині вимог належить відмовити.

Вцілому позов належить задовільнити частково.
Судові витрати складаються зі сплати судового збору у сумі 26646,40 грн (Том 1 а.с.77).
Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.
Позов задоволено на 29% майнових вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.
Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області від 24 липня 2025 року, що прийнятті відносно Комунального підприємства Первозванівської сільської ради «Добробут», якими:
- накладено штраф з податку на додану вартість за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у сумі 745176,29 грн;
- накладено штраф за неподання декларацій з податку на додану вартість у сумі 15980 грн.
Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області від 14 жовтня 2025 року відносно Комунального підприємства Первозванівської сільської ради «Добробут» про сплату податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2624097,29 грн.
Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області (код 43995486; вул.В.Перспективна,55 м.Кропивницький) на користь Комунального підприємства Первозванівської сільської ради «Добробут» (код 34374840; вул.Героїв України, 1 с.Первозванівка Кропивницький район Кіровоградська область) судові витрати в сумі 7727,46 грн. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ