Справа № 159/7255/25
Провадження № 2/159/335/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Шишиліна О.Г., з участю секретаря судового засідання Сабецької К.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся в суд з вимогою стягнути з відповідача борг за договором позики відповідно до розписки від 29.09.2023 року, в розмірі 192000,00 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1920,00 грн., 8600,00 грн витрат на правничу допомогу. Посилається між сторонами укладено усний договір позики. На виконання договору відповідач 29.09.2023 року надав розписку про отримання від позивача грошових коштів у борг в сумі 4000,00 євро, які зобов`язувався повернути по вимозі. Позивач 11.08.2025р. направив відповідачу письмову вимогу, яку останній отримав через Укрпошту 15.08.2025р. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.
Сторони у судове засідання призначене на 19.03.2026р. не з`явилися.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, останній надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач, повідомлений судовою повісткою через поштове відправлення Укрпошта R067105094962, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України за адресою його зареєстрованого місця проживання, яка відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученою, у судове засідання повторно не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив. Відзиву не подав.
Приймаючи до уваги що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов такого висновку.
Позивач надав суду оригінал боргової розписки від 29.09.2023 року, в якій зазначено, що відповідач отримав у борг від позивача гроші в сумі 161640,00 грн., що становить 4000 євро, які зобов`язався повернути по вимозі.
Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)».
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2023 року у справі № 127/35718/21.
Отже зміст розписки свідчить, що предметом позики було саме 161640,00 грн у національній валюті України, тобто гривні. Тому у відповідача є зобов`язання повернення суми у національній валюті України, а не у визначеному еквіваленті 4000,00 євро, як вказує позивач.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
В розписці йдеться про узгоджений сторонами угоди строк повернення грошей, а саме повернути по вимозі.
У ч.2 ст.530 ЦК України вказано, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
На підтвердження моменту пред`явлення вимоги позивач додав «вимогу» про повернення коштів в сумі 192000,00 грн. в якій визначив термін повернення протягом 30 днів на розрахунковий рахунок (карта) НОМЕР_1 , або у формі готівки особисто.
Вказану вимогу позивач надіслав Укрпоштою рекомендованим листом №4500800190484, який було відповідачем отримано 15.08.2025р. , про що свідчить квитанція поштового відправлення, та зворотного повідомлення, а також роздруківка трекінгу Укрпошти. 
Отже останній строк виконання зобов`язання відповідачем припадає на 14.09.2025р.
Доказів на спростування вимог позивача, а також належного виконання зобов`язання по поверненню коштів, відповідач суду не надав.
Як вказано в ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу в строк до 14.09.2025р. та є таким, що прострочив виконання зобов`язання по поверненню позики в сумі 161640,00 грн. тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
За таких обставин у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1612,80 грн. судового збору пропорційно задоволених вимог 161640,00/192000,00 *100%=84% задоволених вимог.
Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження витрат суду надано договір на правничу допомогу адвокатом Філончук Н.В. від 21.07.2025р. в якому сторони визначили гонорар адвоката в сумі. Договором також визначено Вартість послуг: підготовка вимоги про повернення коштів 1000,00 грн., позовної заяви в суд про стягнення коштів за розпискою 6000,00 грн., представництво в суді 800,00 грн. Актом приймання передачі наданих послуг до договору від 06.10.2025р. сторони визначили що адвокат: здійснив підготовку вимоги про повернення коштів згідно розписки; підготував цивільний позов; зобов`язується забезпечити представництво у двох судових засіданнях. До оплати 8600,00 грн. Прибутковий касовий ордер свідчить, що позивач сплатила адвокату готівку 8600,00 грн.
Разом із цим, в ч.3 -ч.6 ст.137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач суду не надавав доказів на доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд констатує, що підготовка вимоги про повернення коштів в сумі 1000,00 грн. не належить до витрат пов`язаних із підготовкою та розглядом цієї справи, оскільки право позивача було порушене лише після невиконання відповідачем такої вимоги, тому не належить до судових витрат пов`язаних із розглядом цієї справи. 
Плата адвокату в сумі 800,00 грн. за актом виконаних послуг стосувалося обов`язку участі адвоката у двох судових засіданнях, проте адвокат прийняв участь лише в одному засіданні 16.02.2026р.. За таких умов витрати підлягають стягненню за цю послугу в сумі 400,00 грн.
Що стосується, витрат за підготовку позовної заяви в суд про стягнення коштів за розпискою в сумі 6000,00 грн., суд констатує, що позивачем не надано розрахунку вартості часу та часу, витраченого адвокатом на виконання позовної заяви.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, а саме, що хоча сума позовної вимоги і перевищує критерії малозначної справи, проте за складом підготовки доказів та правового обґрунтування не вимагала від адвоката витрачання часу понад дві години. Виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу за цю послугу у розмірі 4000 гривень, що дорівнює середнього розрахунку вартості послуг адвоката за дві години підготовки позовної заяви.
Інші суми, що сплатив позивач адвокату поза наведеним розрахунком суд вважає не доведеними.
Отже в цілому до стягнення витрат на правничу допомогу 4400,00 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. 
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265,280-289 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 161640,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1612,80 грн., витрати на правничу допомогу 4400,00 грн.
В задоволенні іншої частини вимог – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 19.03.2026р.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 
Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_2 

Головуючий:	О. Г. ШИШИЛІН