РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/2968/25
Провадження № 22-ц/4815/334/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., 

учасники справи:  
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Рівненський природний заповідник,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Рівненського природного заповідника на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року (ухвалене у складі судді Довгого І.І., повний текст рішення суду складено 28 жовтня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Рівненського природного заповідника про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати, -

в с т а н о в и в :

У червні 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до Рівненського природного заповідника про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати.
Позов обґрунтовувала тим, що працюючи на основній посаді провідного інженера з охорони екосистем Рівненського природного заповідника, з 08.11.2022 року була працевлаштована за сумісництвом на посаду інспектора з кадрів заповідника на 0,5 посадового окладу з оплатою праці згідно штатного розпису та додатково 08.04.2024 року на неї покладено обов`язки із ведення військового обліку та встановлено доплату в розмірі 50% від посадового окладу інспектора з кадрів. 06.03.2025 року відповідно до наказу №15-к Рівненського природного заповідника, ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора з кадрів Рівненського природного заповідника на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, без виплати заробітної плати за період з 01.01. по 05.03.2025 р. 
29.04.2025 року відповідно до наказу №69 Рівненського природного заповідника, роботодавцем припинено виконання ОСОБА_1 обов`язків із ведення військового обліку по Рівненському природному заповіднику з 30.04.2025 року, не провівши виплату заробітної плати за період з 8.04.2024 по 29.04.2025. 
Просила суд стягнути з Рівненського природного заповідника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: з посади інспектора з кадрів в сумі 23 430 грн.08 коп., з посади інспектора по веденню військового обліку в сумі 37 797 грн. 50 коп., а також, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати в сумі 5878 грн. 95 коп. та понесені судові витрати.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Рівненського природного заповідника (Рівненська область Сарненський район, вул. Лісова, буд.1 урочище "Дубки" Чудельської сільської ради Сарненський р-н Рівненська обл., код ЄДРПОУ 30460820 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати – задоволено.
Стягнуто з Рівненського природного заповідника на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади інспектора з кадрів в розмірі 23 430 (двадцять три тисячі чотириста тридцять)гривень 08 коп.
Стягнуто з Рівненського природного заповідника на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади інспектора по веденню військового обліку в розмірі 37 797 (тридцять сім тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 50 коп.
Стягнуто з Рівненського природного заповідника на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 5878 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 95 коп. 
Стягнуто з Рівненського природного заповідника на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). На день розгляду справи відповідач не виплатив заборгованість, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду, Рівненський природний заповідник оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що 08.04.2024 року наказом заступника директора Рівненського природного заповідника №16-к, на ОСОБА_1 покладено обов`язки із ведення військового обліку та встановлено доплату в розмірі 50% від посадового окладу інспектора з кадрів. Контроль за таким наказом було залишено за заступником директора Рівненського природного заповідника, головним природознавцем — ОСОБА_2 .
Введеним в дію з 1 січня 2024 року не передбачено посади з ведення військового обліку. Наказ заступника директора Рівненського природного заповідника №16-к, не доведено до відома бухгалтера, змін в штатний розпис по введенню такої посади не внесено, що унеможливило виконання наказу №16-к та у зв`язку із чим нарахування заробітної плати за покладені на ОСОБА_1 обов`язки не здійснювались та не могли бути здійснені.
Зміни в штатний розпис по введенню такої посади та встановлення надбавки за такі обов`язки було внесено з 1 травня 2025 року, на підтвердження додається копія штатного розпису з внесеними змінами.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позову.
23 січня 2026 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що наявність чи відсутність штатного розпису жодним чином не скасовує обов`язок підприємства провести остаточний розрахунок з працівником за виконану роботу при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 01.06.1999 року ОСОБА_1 працювала на посаді помічника лісничого Рівненського природного заповідника, а з 04.01.2021 року переведена на посаду провідного інженера з охорони природних екосистем. 
08.11.2022 року наказом заступника директора Рівненського природного заповідника №69-К, ОСОБА_1 за сумісництвом прийнято на посаду інспектора з кадрів на 0,5 посадового окладу з оплатою праці згідно штатного розпису, пропорційно відпрацьованого робочого часу з 08.11.2022 року (а.с. 9).
08.04.2024 року наказом заступника директора Рівненського природного заповідника №16-к, на ОСОБА_1 покладено обов`язки із ведення військового обліку та встановлено доплату в розмірі 50% від посадового окладу інспектора з кадрів (а.с. 13).
06.03.2025 року наказом №15-к т.в.о. директора Рівненського природного заповідника ОСОБА_3 звільнено ОСОБА_1 з посади інспектора з кадрів Рівненського природного заповідника на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 12).
29.04.2025 року відповідно до наказу №69, припинено виконання ОСОБА_1 обов`язків із ведення військового обліку по Рівненському природному заповіднику з 30.04.2025 року (а.с. 17).
Як вбачається з довідки Рівненського природного заповідника від 12.06.2025 року № 250, за період з 01.01. по 05.03.2025 року, позивачу працюючи за сумісництвом на посаді інспектора кадрів, заробітна плата не нараховувалася.
З листа Рівненського природного заповідника від 10 червня 2025 року №243, вбачається, що за виконання ОСОБА_1 обов`язків із ведення військового обліку за період з 08.04.2024 по 29.04.2025, остаточний розрахунок не проведений у зв`язку із забороною провідному інженеру із охорони природних екосистем займатися іншою оплачувальною роботою, згідно із Законом України "Про запобігання корупції".
Оскільки відповідач не виплатив ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати, остання звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх трудових прав.
Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 рок у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, ОСОБА_1 у зв`язку з непроведенням із нею повного розрахунку в день звільнення, набула право на стягнення з роботодавця сум, передбачених статтею 117 КЗпП України.
Оскільки, роботодавцем не виплачено ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, місцевим судом правомірно стягнуто з Рівненського природного заповідника на користь ОСОБА_1 23 430,08 грн – середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади за сумісництвом інспектора з кадрів за період з 01.01.по 05.03.2025 року та 37797 грн 50 коп – середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади інспектора по веденню військового обліку, що обраховано згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
На підставі положень вищевказаного Закону місцевим судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, за період з 01.01. по 05.03.2025 та 08.04.2024 по 29.04.2025, у розмірі 5 820 гривень 95 копійок.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
Надані позивачкою розрахунки середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідачем не спростовано, за допомогою належних та допустимих доказів.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Рівненського природного заповідника залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач        Шимків С.С.

Судді:          Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.