Справа № 464/1081/26
пр.№ 2/464/1528/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
заочне
23.04.2026       Сихівський районний суд м.Львова  в складі: головуючого судді   Горбань О.Ю.
секретаря судових засідань   Лазар Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором №201413-КС-009 від 18.07.2025 про надання кредиту в розмірі 67800 грн. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 18 липня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 20 000 грн на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором ОСОБА_2 на виконання умов договору не здійснив оплату за договором кредиту, Отже, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 67800 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту (тіло) в розмірі 20000 грн, заборгованості по відсоткам в розмірі 33800 грн, заборгованості по відсотках у відповідності до ст.625 ЦК України в розмірі 10000 грн, заборгованості по комісії в розмірі 4000 грн. Просить стягнути вказану заборгованість примусово і відшкодувати понесені судові витрати.
Матеріали позову надійшли до Сихівського районного суду м.Львова через систему «Електронний суд» 20.02.2026.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026 визначено суддю Горбань О.Ю.
Ухвалою від 25.02.2026 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Представник позивача Лебідь К.В. в судове засідання не викликалася, у позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, з матеріалами позовної зави ознайомлений, відзив на позовну заяву не подав. За згодою представника позивача відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 18 липня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 20 000 грн на картковий рахунок на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Кредит надано строком на 24 тижні, з стандартною процентною ставкою 0,87 в день. Термін дії договору становить до 02 січня 2026 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 49464,22 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 6918,23 процентів.
З розрахунку та довідки про стан заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача по кредиту станом на 16.02.2026 становить 67800 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту (тіло) в розмірі 20000 грн, заборгованості по відсоткам в розмірі 33800 грн, заборгованості по штрафах у відповідності до ст.625 ЦК України в розмірі 10000 грн, заборгованості по комісії в розмірі 4000 грн.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Як видно з матеріалів справи договір №201413-КС-009 від 18.07.2025 про надання кредиту між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 укладено в електронному вигляді, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-7155.
Зі змісту договору витікає, що ОСОБА_2 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти ( НОМЕР_1 ).
Відповідач на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав останньому за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_3 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснював платежі на погашення кредиту. 
Судом витребувано докази з банківської установи «Приватбанк», з яких вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , надано виписку по вказаному рахунку.
З виписки розрахунку вбачається, що 18.07.2025 на рахунок відповідача надійшли кошти в розмірі 20000 грн. Також вбачається, що ОСОБА_2 активно користувався кредитними коштами, коштів по кредиту не повертав.
Отже, наявні у матеріалах справи докази підтверджують перерахування відповідачу коштів за договором позики. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Укладаючи кредитний договір №201413-КС-009 сторони погодили умови, визначені цим договором.
Тіло кредиту в розмірі 20000 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 33800 грн нараховані позивачем у відповідності до умов договору.
Отже, нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_4 , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів.  Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору, або факту перерахування та отримання ним кредитних коштів.
Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача штрафні санкції, відповідно до ст.625 ЦК України, в розмірі 10000 грн, які на переконання суду задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на те, що з 24.02.2022 і дотепер на всій території України запроваджено воєнний стан, вимога позивача про стягнення з відповідача 10000 грн штрафних санкцій, нарахованих по ст.625 ЦК України, не ґрунтується на законі, тому не підлягає задоволенню судом.
Окрім цього, позивач просить стягнути на його користь з відповідача комісію за надання кредиту в розмірі 4000 грн за вказаним договором, яка на переконання суду задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Дії по «оформленню кредиту» є діями, які кредитодавець здійснює на власну користь (ведення кредитної справи, оформлення договору, облік заборгованості споживача тощо). В свою чергу, наявність кредитного договору та процесу кредитування передбачає і дії, які споживач (позичальник) здійснює на користь кредитодавця (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє кредитодавець або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Оформлення та обслуговування кредиту є супутніми послугами. Відтак, умови Кредитного договору, якими передбачена винагорода «за оформлення кредиту», є нікчемними згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини другої статті 215 ЦК України.
Позивачем у поданій ним до суду позовній заяві також не обґрунтовано законності вимоги про стягнення комісії «за надання кредиту», а тому нарахована позивачем комісія в розмірі 4000 грн за договором №201413-КС-009 від 18.07.2025 такожзадоволенню не підлягає.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 53800 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000 грн; заборгованість за відсотками – 33800 грн. У позовних вимогах щодо стягнення штрафних санкцій, відповідно до ст.625 ЦК України, в розмірі 10000 грн та комісії за надання кредиту в розмірі 4000 грн слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (79,35%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2112,64 грн.
На підставі ст.ст.525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором №201413-КС-009 від 18.07.2025 в розмірі 53800 (п`ятдесят три тисячі вісімсот) грн, що складається із: простроченої заборгованості за основним боргом в розмірі 20000 грн; простроченими процентами в розмірі 33800 грн; судові витрати в розмірі 2112,64 грн.
У позовних вимогах щодо стягнення штрафних санкцій та комісії за надання кредиту – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс411, ЄДРПОУ 41084239.
Відповідач:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складено 23 квітня 2026 року.

Суддя         Олена ГОРАБНЬ