Справа № 466/6988/25 Головуючий у 1 інстанції: Торська І.В. 
Провадження № 22-ц/811/83/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О. 
з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою.
В обгрунтування заяви покликається на те, що її сестра ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її останнім відомим місцем проживання та перебування було с. Майське Джанкойського району Автономної Республіки Крим. З того часу, тобто понад 50 років, будь-яка інформація про місце знаходження сестри відсутня, а контакт із нею було втрачено приблизно у 1971 році. Вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 безвісно відсутньою для вирішення в подальшому питань спадкування та реалізації її цивільних прав. З наведених підстав просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутньою.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2025 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що відповідно до частини 1 статті 43 ЦК України підставою для визнання особи безвісно відсутньою є відсутність відомостей про її місце перебування протягом одного року в місці її постійного проживання. Закон не ставить можливість визнання особи безвісно відсутньою у залежність від наявності відкритого кримінального провадження чи здійснення розшукових заходів у межах кримінального процесу. ОСОБА_1 03.10.2023 року зверталася до органів поліції із заявою про розшук ОСОБА_3 . Згідно відповіді Відділу поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області від 20.10.2023 року відсутні підстави для відкриття кримінального провадження та зазначено, що спір має цивільно-правовий характер. Заявницею вживалися всі можливі заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_3 . Визнання особи безвісно відсутньою необхідне ОСОБА_4 для оформлення спадкових прав та управління спільним майном (квартирою у м. Львові). Відсутність ОСОБА_3 та неможливість отримати її згоду чи відмову щодо реалізації майна, унеможливлює вчинення юридичних дій щодо нерухомого майна, співвласником якого вона є. Факт реєстрації ОСОБА_3 на окупованій території не гарантує, що особа там перебуває і що вона жива, оскільки з нею немає зв`язку понад 10 років. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутньою, а сам факт проживання на тимчасово непідконтрольній Україні території не може свідчити про її безвісну відсутність.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наведене.
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно з ч.1 ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Відповідно до ч.1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Таким чином, з аналізу вказаних правових норм, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів у їх сукупності, а саме: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами та вжитими заходами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи; 4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 .
07 вересня 1979 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_9 , що підтверджується записом про укладення шлюбу №3114.
Записом про укладення шлюбу № 499 від 23 листопада 1989 року підтверджується, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб. 
Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є другою дитиною за рахунком, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00054108975 від 10 жовтня 2025 року.
Відповідно до запису акта про укладення шлюбу № 3421 від 24 жовтня 1970 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 зареєстровано шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини – ОСОБА_14 .
Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00054109178 від 10 жовтня 2025 року підтверджується, що 28 квітня 1978 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зареєстровано шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини – ОСОБА_17 . 
28 липня 1981 року шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 розірвано на підставі вироку Джанкойського районного суду Кримської області від 30 червня 1980 року, після розірвання шлюбу прізвище дружини ОСОБА_14 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюб № 00054109425 від 10 жовтня 2025 року.
Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00054109267 від 10 жовтня 2025 року підтверджується, що 15 листопада 1983 року між ОСОБА_19 та ОСОБА_16 зареєстровано шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини – ОСОБА_20 .
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції підтверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно із заповітом від 13 вересня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, Бігальською М-М. Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 1-2183, ОСОБА_6 заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах кожному: її сину – ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її дочкам – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Третьою львівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №239/2013 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 03 квітня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Копією паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 26 жовтня 2001 року Джанкойським МРВ ГУ МВС України в Криму, підтверджується, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано в будинку АДРЕСА_2 .
23 серпня 2013 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_6 , на спадкове майно, що складається з грошових вкладів.
Згідно з листом територіально-відокремленого безобласного відділення № 10013/0289 Філії-Львівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_6 відкрито рахунки № НОМЕР_3 із залишком на рахунку 5445,87 грн., № НОМЕР_4 із залишком на рахунку 13.53 грн., № НОМЕР_5 із залишком на рахунку 0.01 грн, № НОМЕР_6 із залишком на рахунку 31330,03 грн.
Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23 жовтня 2013 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., зареєстрованим в реєстрі за №4-652, підтверджується право ОСОБА_1 на 1/3 частки спадщини, що складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у відділенні Ощадного банку міста Львова ТВБВ № 10013/0344 на рахунках № НОМЕР_3 (залишок – 5445,87 грн.), № НОМЕР_4 ( залишок – 13.53 грн.), № НОМЕР_5 (залишок – 0.01 грн.), № НОМЕР_7 (залишок – 31330,03 грн.). 
Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 29 жовтня 2013 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., зареєстрованим в реєстрі за №4-669, підтверджується право ОСОБА_3 на 1/3 частку спадщини, що складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у відділенні Ощадного банку міста Львова ТВБВ № 10013/0344 на рахунках № НОМЕР_3 (залишок – 5445,87 грн.), № НОМЕР_4 ( залишок – 13.53 грн.), № НОМЕР_5 (залишок – 0.01 грн.), № НОМЕР_7 (залишок – 31330,03 грн.). 
Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 11 листопада 2013 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., зареєстрованим в реєстрі за №4-698, підтверджується право ОСОБА_3 на 1/3 частку спадщини, що складається з квартири АДРЕСА_1 .
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4-698 від 11 листопада 2013 року за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12541111 від 11 листопада 2013 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2014 року у справі № 466/9614/13-ц встановлено факт, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір`ю ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
07 квітня 2014 року ОСОБА_21 звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , на спадкове майно, що складається з грошових вкладів.
Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 07 квітня 2014 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., зареєстрованим в реєстрі за №4-192, підтверджується право ОСОБА_21 на 1/3 частку спадщини, що складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у відділенні Ощадного банку міста Львова ТВБВ № 10013/0344 на рахунках № НОМЕР_3 (залишок – 5445,87 грн.), № НОМЕР_4 ( залишок – 13.53 грн.), № НОМЕР_5 (залишок – 0.01 грн.), № НОМЕР_7 (залишок – 31330,03 грн.). 
05 травня 2014 року ОСОБА_21 звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 05 травня 2014 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., зареєстрованим в реєстрі за №4-219, підтверджується право ОСОБА_21 на 1/3 частку спадщини, що складається з квартири АДРЕСА_1 .
19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 19 серпня 2019 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., зареєстрованим в реєстрі за № 4-589, підтверджується право ОСОБА_1 на 1/3 частку спадщини, що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з актом про фактичне місце проживання, складеним головою ЖБК «Прогрес-1» 09 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_22 за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 не з`являлася більше сорока років, що підтверджують сусіди – ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .
Згідно з листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.2-11167/6-25 від 28 серпня 2025 року за наявними в Державній міграційній службі України даними інформацію про місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 11 вересня 2025 року №1300-5803-7/118464 повідомлено, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебуває.
03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області із заявою про те, що вона не може встановити зв`язок із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою вона спілкувалася 52 роки тому.
Листом відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області № 19268/41/01/11-23 від 27 жовтня 2023 року у відповідь на звернення від 03 жовтня 2023 року повідомлено заявника, що викладені у зверненні відомості мають цивільно-правовий характер. 
Визнання безвісно відсутньою ОСОБА_3 необхідно заявнику для реалізації її особистих та майнових прав, пов`язаних зі спадкуванням. 
Безвісна відсутність – це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. 
Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 225/882/17 та від 29 серпня 2019 року у справі № 225/2576/17.
При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Отримавши у листопаді 2013 року свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 за місцем спадкового майна не з`являлася.
Крім того, матеріалами справи підтверджується тривала відсутність ОСОБА_3 , а саме понад сорок років, за адресою: АДРЕСА_3 .
Звернення заявника до відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 щодо розшуку відсутньої ОСОБА_3 не дали результату.
Такими чином, ОСОБА_3 тривалий час не виходить на зв`язок з родичами, понад дванадцять років з моменту отримання права власності на квартиру АДРЕСА_1 не з`являлася за місцезнаходженням належного їй нерухомого майна, не цікавиться цим майном та не бере участі в його утриманні, а на час розгляду справи інформація щодо її місцезнаходження відсутня та не може бути отримана з огляду на те, що останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано на території Автономної Республіки Крим, що тимчасово окупована.
Враховуючи тривалу відсутність ОСОБА_3 за місцезнаходженням належного їй нерухомого майна, відсутність відомостей про дійсне її перебування особи та неможливість отримати такі відомості, беручи до уваги сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_3 та наявність у ОСОБА_1 правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутньою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2025 року– скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою задовольнити. 
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутньою.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 06.04.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк