Провадження №	1-кп/447/228/26	
Справа №	447/1056/26	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження за відсутності учасників судового провадження без проведення судового розгляду у судовому засіданні у м. Миколаєві Львівської області в залі судових засідань Миколаївського районного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2026 рокуза № 12026142250000008 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Держів, Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, колишній військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_3 , 18.05.2022 призваний на військову за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Збройних Сил України.
Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_2 по особовому складу, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду механіка-водія механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Разом з тим встановлено, що 29.09.2023 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , у зв`язку з чим незаконно перебував поза межами військової частини.
Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2025 №10, солдата ОСОБА_3 , який самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , після затримання ІНФОРМАЦІЯ_3 та доставлення до військової частини НОМЕР_1 , 08.01.2025 року зараховано на тимчасовий облік до військової частини НОМЕР_1 та поставлено на котлове забезпечення з 09.01.2025.
Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2025 №26, старшого солдата ОСОБА_3 , колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 19.01.2025 №74-РС на посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , 23.01.2025 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2025 №27, старшого солдата ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із прибуттям до нового місця служби військової частини НОМЕР_4 .
Окрім того, відповідно до ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець ОСОБА_3  зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Однак, 22.01.2026 року , близько 23 години 00 хвилин, солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні житлової квартири АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту з дружиною ОСОБА_4 , який виник внаслідок вирішення сімейних питань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно застосував до останньої фізичне насильство, як форму домашнього насильства, згідно ст.ст.1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яке виразилося у нанесені потерпілій декількох ударів кулаками в ділянку обличчя та правого стегна, тим самим завдав потерпілій тілесних ушкоджень
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесну ушкодження.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , в порядку статті 302 КПК України надійшов до суду 24 березня 2026 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Частинами 2, 3 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно із частиною 2 статті 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
З огляду на заяву потерпілої ОСОБА_4 , потерпіла повністю погоджується з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженнями права апеляційного оскарження згідно із частиною 2 статті 302 КПК України, надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні у спрощеному провадженні.
Відповідно до частин 2, 3 статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Судом досліджено встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 125 КК України, а саме умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 .
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України, а саме як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно зі статтею 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, суд визнає – вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, спосіб вчинення кримінального проступку, кількість нанесених ударів, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме: його класифікацію за статтею 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини першої статті 125 КК України у виді штрафу, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення передбачених частиною 2 статті 50 КК України цілей покарання.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників.
Відповідно до частин 2, 3 статті 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 обмежувальних заходів, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 91-1 КК України, оскільки він є військовослужбовцем та відсутній порядок проходження програми для кривдників щодо військовослужбовців за місцем проходження служби.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Витрати на залучення експертів відсутні. 
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась. 
Речові докази відсутні. 
Керуючись статей 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід  ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не обирався. 
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів після його проголошення.
Відповідно до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Відповідно до частини 4 статті 382 КПК України копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя          ОСОБА_6