ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 596/735/25	Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М. 	
Провадження № 22-ц/817/217/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів - Костіва О.З., Хоми М.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 596/735/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року (ухвалене суддею Митражик Е.М., дата складання повного судового рішення не зазначена) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” в особі Тернопільської філії (далі - ТОВ “Газорозподільні мережі України” в особі Тернопільської філії) звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на їх користь заборгованості за надання природного газу в розмірі 2 228,05 грн., інфляційних нарахувань — 205,73 грн., 3% річних — 48,50 грн., та судового збору — 242,24 грн. У подальшому ухвалою цього ж суду було скасовано даний судовий наказ і відповідно це слугувало підставою для їх звернення до суду з позовною заявою.
Вказували, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, об`єкт споживання - житловий будинок АДРЕСА_1 , який підключений до газової мережі. 
Наголошували, що на підтвердження даного факту зі сторони відповідача було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу, за яким йому було присвоєно персональний ЕІС-код 56ХМ3Ш23257540А.
Стверджували, що від лютого 2024 року до квітня 2025 року включно, позивачем було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу в обсязі 1 422, 81 м3 на загальну суму 2 988, 33 грн. Зі сторони відповідача була здійснена часткова оплата заборгованості у розмірі 850 грн. за надані послуги з розподілу природного газу.
На підставі вищенаведеного, просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2 137,95 грн., пеню у розмірі 70,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 237,01 грн, 3% річних у сумі 58,12 грн.
Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року позовні вимоги ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії 2 137 гривень 95 копійок заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії 237 гривень 01 копійку інфляційних втрат, 70 гривень 83 копійки пені, 58 гривень 12 копійок 3 % річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії 2422 гривні 40 копійок сплаченого судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що правовідносини з розподілу природного газу між сторонами виникли в установленому законом порядку, що є належним чином підтверджено матеріалами справи. 
Окрім того, зі сторони позивача було надано належним чином послуги, за які відповідач у повному обсязі не здійснив оплату, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Акцентує увагу на тому, що позивачем не було надано суду належні докази, які б слугували підтвердженням того, що від лютого 2024 року до квітня 2025 року він отримував послуги щодо розподілу природного газу у розмірі 1 422,81 м3 на суму 2 988, 33 грн.
Вказує на те, що фактично йому було надано послуги з розподілу природного газу, згідно показників лічильника у розмірі 395 м3 на загальну суму 829,50 грн.
Вважає, що у бухгалтерському обліку розрахунки за суперечливими питаннями визначаються лише за умови наявності акту звірки наданих послуг і здійснених оплат, підтвердженого документами та підписами обох сторін договору.
У січні 2026 року від представника позивача — адвоката Сивулі Т.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.
Вказує, що є помилковими твердження відповідача про те, що вартість послуг із розподілу природного газу розраховується із різниці показників лічильника газу за надані послуги з газопостачання за вказаний період, що множиться на відповідний тариф, оскільки розрахунок вартості послуг із розподілу газу здійснюється відповідно до положень Кодексу ГРМ та при визначенні вартості беруться до уваги різниця показників за два попередні газові роки (для визначення вартості послуг в 2024 році — беруться показники від 01 жовтня 2023 року до 30 вересня 2024, в 2025 — від 01 жовтня 2023 року до 30 вересня 2024 року).
Вважає, що розрахунок суми заборгованості за послуги, які надає Оператор ГРМ споживачу здійснений відповідно до вимог Кодексу ГРМ. Правильність розрахунку не було спростовано, а матеріали справи не дають підстав для обґрунтованих сумнівів у правильності обліку розподіленого природного газу, що свідчить про законність та правильність нарахування ОСОБА_1 боргу за надані послуги.
Наголошує, що твердження відповідача про те, що позивач і суд при прийнятті рішення керувався не існуючими пунктами 6.1, 6.2, 6.3 розділу ІV Договору є не вірне на їх переконання, у зв`язку з тим, що при обґрунтуванні позову вони посилалися на вимоги пунктів 6.1, 6.2, 6.3 розділу VI Договору, а не на Розділ IV, як про це вказує ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.
Згідно із ч. 1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зазначена справа є справою з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
Виходячи з вищенаведеного, дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзивом, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Фактичні обставини справи.
Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року, регулюються правовідносини між оператором газорозподільної системи та споживачем, у тому числі щодо обов`язку здійснювати своєчасну оплату послуг за встановленим тарифом (а.с. 11-18, 55-69).
У копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2787463 від 10 лютого 2004 року, виданого Гусятинським районним комунальним бюро технічної інвентаризації зазначено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 (а.с. 26).
З заяви - приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 21 березня 2024 року вбачається, що об`єктом споживання є житловий будинок АДРЕСА_1 , який підключений до газової мережі. Споживачу присвоєно персональний ЕІС-код 56ХМ31D23257540A; що підтверджується Актом № 689 обстеження/контрольного огляду вузла обліку газу та його складових від 28 травня 2024 року, складеним представником Тернопільської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»; відомістю контрольного зняття показників лічильників газу станом на 24 квітня 2024 року (а.с.10, 24-25).
Згідно розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Тернопільською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вбачається, що заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01 лютого 2024 року по 30 квітня 2025 року включно споживачем яких є ОСОБА_1 складає 2 137,95 грн.
Зі сторони ОСОБА_1 за період з лютого 2024 року по квітенья 2025 року здійснено оплату заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 850,00 грн., а саме, березень 2024 року - 100 грн., квітень 2024 року - 50 грн., липень 2024 року - 100 грн., січень 2025 року - 200 грн., лютий 2025 року - 200 грн., березень 2025 року - 150 грн., квітень 2025 року - 50 грн. (а.с.19).
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2025 року у справі № 596/444/25, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, задоволено частково. Судовий наказ виданий Гусятинським районним судом Тернопільської області від 03 квітня 2025 року - скасовано. Відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії на його користь сплаченого ним судового збору в розмірі 151,40 грн. та 120 000 грн моральної шкоди (а.с. 29-30).
Позиція апеляційного суду.
Право особи на звернення до суду з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів є гарантованим конституційним правом, що має абсолютний характер і не може бути обмеженим за жодних обставин.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 (далі – Кодекс ГРМ), постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
У відповідності до статті 12 Закону, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно з нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу – це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи – це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи – це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа –підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема, в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається регулятором.
Постановою НКРЕКП від 30 січня 2024 року № 195 внесено зміни до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року та від 01 лютого 2024 року розширено зону ліцензійної діяльності Товариству, від імені якого діє Тернопільська філія (код 45267535), яка здійснює розподіл природного газу в межах території Тернопільської області. 
Згідно з пунктом 5,6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ, взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ, для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 (далі – Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до Типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до Типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема, мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).
З матеріалів справи вбачається та апеляційною інстанцією встановлено, що оператором газорозподільної системи на території Тернопільської області на підставі відповідної ліцензії є ТОВ «Газорозподільні мережі України», Тернопільська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з розподілу природного газу на території Тернопільської області, а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно персональний ЕІС-код 56ХМ31D23257540A та особовий рахунок НОМЕР_1 .
Зазначені обставини дають підстави вважати, що між сторонами існують договірні правовідносини, оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.
Так, з матеріалів справив бачається, що ОСОБА_1 отримував послуги з постачання природного газу, і відповідно, отримував послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак, від 01 лютого 2024 року до 30 квітня 2025 року не оплачував у повній мірі за такі надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість перед Тернопільською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», яка є оператором газорозподільної системи на території Тернопільської області, у розмірі 2 137,95 грн.
Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем за період від вересня 2023 року до листопад 2024 року, згідно якого, обсяг споживання природного газу по об`єкту відповідача за газовий рік від 01 жовтня 2021 року до 30 вересня 2022 року склав 1438,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 рік становить 119,83 куб.м.
Обсяг споживання природного газу по об`єкту відповідача за газовий рік від 01 жовтня 2023 року до 30 вересня 2024 року склав 314 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2025 року становить 26,17 куб.м.
Розрахунок виконано відповідно до тарифу, який діяв з 01 лютого 2024 року і був затверджений на рівні 2,10 грн. за 1 куб.м. (з ПДВ), відповідно до постанови НКРЕКП №199 від 30 січня 2024 р. "Про внесення змін до постанови НКРЕКП" від 30 грудня 2022 р. № 1944.
Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача за особовим рахунком № НОМЕР_1 не спростована відповідачем.
Щодо твердження відповідача, що у бухгалтерському обліку розрахунки за суперечливими питаннями визначаються лише за умови наявності акту звірки наданих послуг і здійснених оплат є невірне на переконання суду апеляційної інстанції, оскільки акт звірки не є обов`язковим первинним документом і має лише узгоджений характер, тому відсутність підписаного акту не унеможливлює встановлення розрахунків між сторонами на підставі наявності інших належних документів, що були подані зі сторони позивача.
Відповідно до частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 цього Кодексу забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки, ОСОБА_1 допустив неналежне виконання умов договору перед позивачем за послуги розподілу природного газу за період від 01 лютого 2024 року до 30 квітня 2025 року в загальному розмірі 2 137, 95 грн., така заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача.
Також, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повна постанова складена 06 березня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Костів О.З.

Хома М.В.